Jozef Čuha

Posolstvo úspechu (ukážka)

Elektronická kniha

Copyright © Jozef Čuha

Vytvorenie EPUB verzie Dibuk, s. r. o., 2012

POĎAKOVANIE

Milí čitatelia,

práve sa vám dostala do rúk moja prvotina, kniha, ktorá síce nie je veľká rozsahom, ale podľa mojich doterajších vedomostí je to prvý pokus o napísanie knihy o pozitívnom myslení na Slovensku.

Verím, že táto kniha bude zaujímavou a podnetnou pre mnohých už z toho dôvodu, že som myšlienky a nápady čerpal od bežných ľudí, od ľudí, ktorí žijú medzi nami, ktorí sú zdrojom pozitívneho myslenia, ktorí generujú zmeny a ktorí možno ani o tom nevedia, že svojím prístupom k životu, svojím postojom k problémom, sú inšpiráciou pre druhých. Preto by som sa chcel poďakovať všetkým tým, ktorí mi pomáhali pri jej tvorení. Ide predovšetkým o desiatky a  stovky nemenovaných účastníkov našich kurzov, ktorí svojimi životnými skúsenosťami prispievali k jej obsahu. Ide aj o tých, ktorí mi nezištne podávali pomocnú ruku a posmeľovali ma k jej napísaniu a aj k odhodlaniu ju vydať.

Túto knihu by som chcel venovať mojim dvom ženám - manželke Vierke a dcérke Mirke. Sú to dve bytosti, ktoré nesmierne milujem a ktoré predstavujú úžasné hodnoty, ktoré som od života dostal. Vďaka Ti, Bože, za to.

Verím, že si z obsahu tejto knihy odnesiete čo najviac, a v príbehoch jednoduchých ľudí, úspešných Slovákov, nájdete posolstvo, inšpiráciu a poučenie pre svoj život. Verím, že neostane len pri čítaní, ale mnohé myšlienky sa stanú súčasťou vášho života, a dokážete ich nielen aplikovať vo svoj prospech, ale aj v prospech tých, ktorí to potrebujú možno viac ako vy.

PREDSLOV

Každý z nás sa už iste veľakrát zaoberal myšlienkou úspechu. Veď je to slovo, ktoré počujeme takmer dennodenne a ktoré je skloňované vo všetkých formách a pádoch. Ale je možné aj to, že práve v tejto chvíli, v tomto okamihu, tak ako ste vzali túto knihu do svojich rúk, ste začali uvažovať nad tým, čo je to skutočný úspech. Možno vám napadla táto myšlienka už niekedy dávno a vy sa ňou zaoberáte už dlhší čas. Možno hľadáte alebo chcete nájsť odpoveď aj na otázku, čo je úspech, kto je úspešný, a kto nie.

Nie je dôležité, ako a kedy otázky vznikajú, ale je dôležité hľadať na ne odpovede. Hľadať odpovede aj takým spôsobom, že sa pýtate sami seba, svojho okolia, ľudí okolo vás, a potom sa odpovede dozvedáte. Možno aj táto kniha vám dopomôže pri hľadaní odpovede na jednu z mnohých otázok o úspechu, ale aj ciest, ako sa k nemu dopracovať.

Prečo teda čítať knihu o posolstve úspechu? O úspešnom Slovákovi? Kto to vlastne je ten úspešný Slovák?

Presne takéto otázky mi kladú tí, ktorí uvažujú nad svojim životom, analyzujú svoju minulosť, zamýšľajú sa nad prítomnosťou, ale takisto hľadia do budúcnosti, a nie sú ľahostajní k svojmu životu a ľuďom okolo seba. Takéto otázky mi kladú aj tí, ktorí sa dívajú okolo seba bez vážneho zamýšľania sa, ale pritom obdivujú, alebo aj zatracujú ľudí, ktorí niečo dosiahli, ktorí majú viac, ktorí sa netrápia nad nedostatkom, a to hlavne materiálnych hodnôt. Za úspešných sa väčšinou považuje určitá vrstva ľudí, ktorí niečo vlastnia, a to v prvom rade v materiálnom ohľade, potom tí, ktorí dosiahli úspechy v športe, umení či politike. Možno im závidíte, možno ich obdivujete, možno dúfate, že raz budete takí istí, alebo si myslíte, že taký úspech nikdy nedosiahnete. Prečo teda čítať o druhých a jatriť si rany tým, že iní sú úspešní, a vy nie? Verím, že na mnohé z týchto otázok odpoveď nájdete práve v tejto knihe.

Ešte pred desiatimi rokmi, keď som sa nesmelo zaoberal svojou predstavou o budúcnosti, keď som neisto uvažoval o tom, kam sa v živote uberám a kam sa až chcem dostať, mi ani nenapadlo, ani v tých najodvážnejších predstavách či snoch, že raz napíšem knihu. Ešte pred desiatimi rokmi to bola utópia, znamenajúca nedosiahnuteľný cieľ. Potom, o niečo neskôr, keď som získaval odvahu aspoň rozmýšľať o odvážnejších cieľoch, keď som si tvoril plány do budúcnosti, keď som si sám stanovoval medzníky a životné méty o tom, kam sa chcem dostať, čo chcem vykonať a kadiaľ by sa moja životná púť mala uberať, sa táto, pre mňa nepredstaviteľne drzá predstava, pomaly začínala meniť. Začal som nesmelo pripúšťať, že by to mohla niekedy byť aj pravda, že by sa môj sen mohol naplniť a stať sa skutočnosťou. Nestalo sa to však naraz. Trvalo to dlho - dni, mesiace a roky. Až raz, keď tá neustávajúca predstava a myšlienka, čo ma celý čas sprevádzala, dozrela tak, ako dozrieva hruška na jeseň, a keď bolo treba po nej len siahnuť, som si sadol a povedal si: „Teraz je čas. Sadni a píš.“

Tým, že držíte v rukách túto knihu, sa môj sen splnil. Knihu som napísal. Iste aj medzi vami je mnoho takých, ako som bol ja. Ani v najtajnejších a najodvážnejších snoch neuvažujete nad tým, že by ste mohli niečo dosiahnuť. Niečo, čo je vo vašich predstavách určené akoby niekomu inému, tým ľuďom, ktorí sú predurčení na úspech. Zdá sa vám, akoby tí ľudia boli iní ako vy, akoby mali niečo, čo nemáte vy, a vám to nie je, a ani nebude dané.

Viem, že si v tejto súvislosti často kladiete otázky, na ktoré neviete nájsť primerané odpovede. Otázky typu: prečo práve ja by som mal dosiahnuť úspech, v čom som predurčený, aby som dosahoval víťazstvá, prečo ja zo Slovenska, z malého mesta či dediny?

A hneď si aj odpovedáte: ja na to nemám, som mladý, som starý, som chorý, nemám vzdelanie, mám iné vzdelanie, som z malého mesta, kde sa nič nedá robiť, som z veľkomesta, kde už všetko je, nemám zamestnanie alebo mám nevhodné zamestnanie, kde sa k úspechu nedokážem prepracovať. A tak ďalej, a tak podobne. Určite to poznáte.

Názov knihy hovorí o posolstve úspechu, ktorý dosiahli naši „malí“ Slováci. Hovorí o úspešnom Slovákovi. Kto to teda vlastne je? Ako vyzerá? Čo robí? Kde žije? Koľko má rokov? Aké má vzdelanie? Akú má rodinu? Čo si myslí? Nekonečne mnoho otázok. Na všetky chcete dostať odpoveď. Ak budete pozorne čítať túto knihu aj ďalej, na všetky otázky, a aj na  mnoho ďalších, odpoveď dostanete.

Spolu s vami tuším, že už v tejto chvíli na mnohé z týchto otázok ste odpoveď už aj našli, že ju viete. Lenže ešte neviete, že odpoveď viete, že ju poznáte.

Teda, o kom je táto kniha? Je o každom jednom z vás. Táto kniha je o tom, kto sa v nej uvidí. Je o vás, o vašich priateľoch a susedoch, o kamarátoch a ľuďoch z vášho okolia. Je o tých, ktorých ešte nepoznáte. Môže byť aj o tých, ktorých ste spoznali, alebo sa v ich jednotlivých príbehoch spoznáte. Môže byť aj o mojej dcére, o mojej manželke, partneroch, alebo aj o mne. Môže byť o každom jednom z nás, kto sa rozhodol zmeniť niečo v sebe, na sebe, vo svojom správaní, vo svojich vedomostiach a postojoch, a tak aj vo svojom živote, a tým aj vo svojom okolí.

Prečo si myslím, že je táto kniha určená práve vám, a prečo práve ja by som mal byť poslom, ktorý odovzdá myšlienky a poznatky mnohých z vás iným? Poznatky, ktoré možno zmenia aj vás, a prostredníctvom vás mnohých ďalších?

Pristavme sa na chvíľu pri slove posol. Kto je to posol? Ako vzniklo toto slovo a čo vlastne prináša, lebo posol vždy niečo prináša.

Dám vám niekoľko veľmi ľahkých otázok. Prečo ľahkých? No preto, lebo otázka je vždy ľahká. Odpoveď na ňu však býva väčšinou zložitá, ťažká. Čiže tie ľahké otázky: Máte radi svoju prácu? Radi chodíte do zamestnania, ktoré vás živí? Alebo ste tam len preto, že dostanete nejaké peniaze, a tieto peniaze potrebujete pre svoje živobytie a živobytie svojej rodiny?

Keď kladiem takéto a podobné otázky, väčšina opýtaných mi dáva záporné odpovede. To znamená, že svoju prácu nemajú príliš v láske, vedia si predstaviť robiť aj niečo iné, inde a pod iným vedením. Sú však aj takí, ktorým práca vyhovuje, majú ju radi a nechcú sa jej zbaviť za žiadnych okolností. Dokonca ani pri úprave platu smerom nadol. Takýchto ľudí je však veľmi málo.

A čo vy? Ak neradi robíte to, čo robíte, tak prečo nerobíte to, čo robíte radi? Neuživí vás to, alebo si len myslíte, že vás to neuživí?

Vráťme sa však k avizovanému slovku posol. Prečo hovorím o poslovi? Nuž preto, lebo chápem svoju prácu ako svoje poslanie. Ba čo viac, ako misiu, ktorú mám tu na tejto Zemi vykonať. Nie je mi súdené zhodnotiť, či ju plním dobre alebo zle. To nech posúdia iní - tie stovky a tisícky ľudí, s ktorými som sa stretol, a ešte sa stretnem. Ľudia, ktorí ovplyvnili môj život, a ľudia, ktorých životy som ovplyvnil ja. Za obdobie svojej viac ako dvadsaťročnej psychologickej praxe, na rôznych úrovniach a s mnohorakým úspechom, som sa dopracoval k poznaniu, že sú veci, o ktorých môžem povedať, že im rozumiem. A o týchto veciach, o ktorých si myslím, že im rozumiem, chcem písať aj hovoriť.

Úvodu tejto knihy mienim venovať príhodu, ktorú som počul od svojho lektora na jednom z mnohých kurzov o pozitívnom myslení, ktorých som sa zúčastnil. Táto príhoda ma tak oslovila, že ju veľmi často používam pri ukončení našich tréningov, a viem, že v mnohých zanechá hlboký dojem. Verím, že aj pre vás bude aspoň na chvíľu témou na rozmýšľanie.

Príbeh, ktorý vám chcem porozprávať, je mi veľmi blízky. Aj teraz, keď píšem tieto riadky, sedím na brehu mora, počúvam jeho hukot a vnímam jeho obrovskú a nekonečnú silu, ktorá je prameňom všetkého živého. Viem, že aj tento príbeh, ktorý sa odohráva na brehu mora, bude prameňom pre mnohých, ktorí si prečítajú knihu až do konca, tak ako bol prameňom pre mňa a mnohých iných, ktorí ho už počuli.

Takže ten príbeh. Predstavte si krásne, skoré ráno na brehu mora. Vzduch je krištáľovo čistý a po nočnej búrke príjemne osviežujúci. Nad hladinou vychádza ružové slnko, aby svojimi lúčmi prehrialo začínajúci sa deň. Vlny ticho a intenzívne, v pravidelných intervaloch udierajú o piesočnú pláž a rozplavujú svoju bielu penu ďaleko po plytkom brehu, na ktorom nočná búrka vyplavila množstvo živočíchov. Mušle, lastúry, hviezdice, kraby. Na jednom konci pláže sa objaví starý muž. Pomaly kráča, krok za krokom, občas sa zohne a pokračuje v chôdzi. Jeho nohy zanechávajú plytké stopy, ktoré more znovu zaplavuje. Pomaly kráča od jednej mušle k druhej, od hviezdice k hviezdici. Dvíha ich a veľkým oblúkom hádže späť do mora. Na druhej strane tej istej pláže sa objaví malý chlapec. Najprv mlčky sleduje počínanie starého pána, a potom sa rozbehne priamo k nemu. Keď je od neho len na niekoľko krokov, zastane. Na chvíľu sa ich oči stretnú a chlapec sa vtedy spýta: „ Čo robíte?“

Starý pán, odvrátiac svoj pohľad od chlapca, zodvihne mušľu a, hodiac ju do mora, odpovie: „Hádžem tieto morské živočíchy späť do mora, aby som im zachránil život.“ Malý chlapec sa obzrie okolo seba a povie: „Pozrite sa, koľko ich je. To nemôžete stihnúť.“ Starý muž, neprestávajúc vo svojej činnosti, zodvihne najbližšiu hviezdicu a ešte väčším oblúkom ju hodí späť do vody. Potom sa pozrie na chlapca a s úsmevom odpovie: „Všetkým nepomôžem, ale tejto jednej, tej som pomohol.“

A aká je súvislosť medzi pointou tohto príbehu a knihou, ktorú držíte v ruke? Ambíciou tejto knihy nie je pomôcť všetkým. Jej ambíciou je poukázať na každého jedného z vás, v príbehoch objaviť inšpiráciu, zamyslieť sa nad sebou a svojím životom a na základe svojho prebudenia sa a poznania niečo zmeniť. A ak pomôže aspoň jednému z vás, tak námaha, vynaložená na jej napísanie a vydanie, nebola zbytočná.

Jozef Čuha

Banská Bystrica, 29. júla 2003

1. kapitola

PRESŤAHUJTE SA DO VÄČŠIEHO AKVÁRIA

Dávno predtým, ako som vôbec začal uvažovať o úspechu ako o hodnote, ktorá bude v mojom živote zohrávať významu úlohu, obdivoval som ľudí, ktorí v živote niečo dosiahli. Už ako malého chlapca ma ohromovali úspechy mojich priateľov a kamarátov, ktorí boli úspešní v takých oblastiach, o ktorých som sníval aj ja. Tak napríklad, závidel som zbierky známok mojim spolužiakom, ktorí sa zaoberali filateliou, a aj ja som chcel vlastniť niektoré hodnotné kusy, ktoré boli na obdiv širokému okoliu. Často sme sedávali na priedomí a múrikoch a vymieňali sme si známku za známku, oceňujúc pritom ich hodnotu podľa vonkajších znakov, ako bola farebnosť, veľkosť, tvar a podobne. Kosoštvorce a trojuholníky mali vyššiu hodnotu, a aj štvorce sa nám zdali byť veľmi významné.

Veľkosť a tvar slávili úspech aj u tých, ktorí sa venovali chovu rybičiek v akváriách. Moje prvé akvárium bolo len o niečo väčšie ako krčah na vodu, a tak udržať v ňom správny biotop, ale hlavne vychovať veľké rybky, bolo veľmi obtiažne, ba priam až nemožné. Tí skúsenejší mi povedali, že ak chcem mať menej problémov s chovom, musím si zadovážiť väčšie akvárium, a aj rybky v ňom chované budú dosahovať väčšie rozmery, a v neposlednej miere aj ich odchov bude jednoduchší. Vlastne veľmi ľahká metóda. Presvedčil som sa o nej už ako malý chlapec. Sám som rozhodoval o tom, aké veľké rybky dochovám, a to podľa toho, do akého akvária som ich umiestňoval. Keď som chcel veľkú rybku, dal som ju do veľkého akvária, keď menšiu, tak do stredného, a keď len maličkú, tak do toho najmenšieho. Samozrejme z jedného druhu.

Už ako malý chlapec som to zistil u rybiek. Dnes viem, že niečo podobné platí aj u ľudí. S určitým nadsadením môžeme povedať, že väčšina z nás žije v rôzne veľkých akváriách. Je mnoho takých ľudí, ktorí si zvolili to najmenšie akvárium. Sú to tí, ktorí nedokážu využiť v živote žiadnu šancu, a akoby zámerne sa vyhýbajú aj rôznym príležitostiam. V ich odpovediach najčastejšie počujeme slová ako: Ja to neviem, ja to nedokážem, to nie je pre mňa, to sa nedá, inde áno, ale na Slovensku nie.

Potom je tu druhá skupina ľudí, ktorí žijú v stredných akváriách. Títo ľudia dokážu pomerne dobre a spoľahlivo vykonávať rôzne činnosti. Nie je potrebné ich do ničoho nútiť, ani postrkovať. Žijú si svojim spôsobom života. Určite to však nie sú ľudia, ktorí by iniciovali prevratné zmeny, alebo aspoň sa k nim pripájali.

Ale poznáme aj niekoľko ďalších, ktorí žijú a „plávajú“ v tých najväčších akváriách. Títo ľudia pochopili, že ich život nie je náhoda. Rozvíjajú svoje schopnosti, očakávajú a prijímajú zmeny, a dokonca ich aj iniciujú. Sú to ľudia, ktorí vzali svoj život do vlastných rúk. Uvedomili si dôležitosť zmeny ako jedného z hlavných predpokladov svojho života, svojho bytia, svojej existencie.

V ktorom akváriu sa nachádzate vy? Verím, že väčšina z vás v tom najväčšom. Preto ste začali čítať túto knihu, lebo ako očakávatelia,  prijímatelia a iniciátori zmien máte záujem o vlastný rozvoj a nové poznatky. Chcete čerpať, ale aj odovzdávať. A pre tých ostatných, ktorí sa z rôznych dôvodov zaradili niekam inam, mám jeden návrh: Rozhodnite sa a zmeňte svoje akvárium. Ľahko sa povie, ťažšie urobí. To je pravda. Poďme teda na to pekne po poriadku. Pekne od začiatku. Ak však chcete. S týmto slovíčkom, slovíčkom chcem, sa budeme stretávať ešte častejšie. Ono je vlastne to najzákladnejšie slovíčko, ktoré vám umožní uskutočniť akúkoľvek zmenu. Aj tú, že ste sa rozhodli niečo so sebou urobiť, alebo obrazne povedané podľa názvu tejto kapitoly, zmeniť vaše doterajšie akvárium za väčšie. Poviete si: Veď chcem, ale ako? Nie je to ľahké. Nedá sa. A  ja s vami súhlasím.  Máte pravdu. Keď si však poviete: Chcem, nebude to síce ľahké, ale urobím, čo sa bude dať, tiež s vami súhlasím. Budete mať pravdu.

Lebo všetko, čo ste do dnešného dňa urobili, bolo preto, že ste chceli. Je možné, že vás niekto o niečom presvedčil, alebo ste sa rozhodovali v dôsledku udalostí, ktoré sa v danom okamžiku okolo vás udiali, ale aj tak ste všetko vykonali preto, že ste chceli. V čom je však rozdiel? Rozdiel medzi tým, že sa niečo nedá, a medzi tým, že to nebude ľahké, ale aj tak sa o to pokúsite? Rozdiel je vo vašom vnímaní, vo vašom postoji. Preto treba zmeniť postoj. Ako sa však dá zmeniť váš postoj a na základe toho aj vaša budúcnosť? Začína to vo vašom myslení. Treba začať uvažovať a myslieť inak.

Zmeňte svoje myslenie, a tým zmeníte svoj život.

Naši ľudia ťažko chápu pozitívne postoje. Ťažko chápu, že napriek ťažkostiam sa dá uvažovať o nádeji a hovoriť o radosti. Svedčí o tom aj tento môj príbeh.

Bolo to v jedno februárové popoludnie, na svätého Valentína. Tento dátum si presne pamätám, lebo deň svätého Valentína je mojím svadobným dňom. Tak v tento deň som stretol svojho bývalého kolegu, človeka, s ktorým sme toho veľa prežili, ale naše životné cesty sa v jednom okamihu rozišli, a každý z nás sa uberal iným smerom. Tento môj kolega a priateľ Peter je psychológ. Veľa som sa od neho naučil a za veľa som mu aj vďačný. Preto som bol potešený, že ho opäť vidím, zvlášť z toho dôvodu, že naše stretnutia nebývali príliš časté. Srdečne sme si potriasli rukami a viac-menej zo zdvorilosti, alebo možno aj preto, že v podobných situáciách sa to tak robí, mi položil obligátnu otázku, ako sa mi darí. Zrejme očakával podobnú odpoveď, ako od mnohých iných, lebo moje slová „ďakujem, mám sa veľmi dobre“, ho očividne zaskočili. Chvíľu na mňa prekvapene pozeral, potom sa však spamätal, a verím, že úprimne, mi odvetil: „Aspoň niekto. Si výnimka. Všetci sa len sťažujú, a aj ostatní naši bývalí kolegovia, ktorí teraz podnikajú, sú nespokojní. Nadávajú, stále im niečo chýba. Preto ma tvoja odpoveď dosť prekvapila. Očakával som, že aj ty budeš hovoriť niečo podobné. Veď aj ja len tak prežívam. Ale som rád, že tebe sa darí.“

Peter mi nepovedal nič nové, nič ohromujúce, nič, čo by som už nebol vedel. Sám sa stretávam s podobnými názormi a postojmi ľudí. Aj ja mám rovnaké skúsenosti ako on. Náš rozhovor som ukončil vetou: „Vieš, to, ako sa mám, je otázka môjho postoja, otázka stavu mojej mysle“. Dúfam, že mi porozumel. Už som sa ho na to nepýtal. Veď je psychológ.

Ale musí byť človek psychológom, aby porozumel takýmto základným otázkam vplyvu myslenia, postojov, zmien svojho života a na základe toho aj vlastného správania sa? Domnievam sa, že nie.

Mám priateľov, ktorí nie sú psychológovia a s ktorými sa pravidelne stretávam. Sú to krásne stretnutia plné emotívnej sily. Sú to stretnutia, trvajúce dlho do noci, chvíle, naplnené pozitívnou energiou. Z rozprávania sa s týmito ľuďmi cítim, že oni tomu rozumejú. Porozumeli, čo je potrebné spraviť, aby sa zmenil ich život. Rozumejú preto, lebo sa rozhodli, že chcú porozumieť. Preto hľadajú, skúšajú, ale hlavne konajú.  Na základe svojich činov už zmenili svoje myslenie, a zmenili aj svoje akvárium. Nastala u nich zmena správania sa.

Rozhodli sa, že už nedovolia vonkajším okolnostiam, aby rozhodovali o ich živote. Chcú o ňom rozhodovať sami. Nečudoval by som sa, ak by aj vám v tejto chvíli napadla myšlienka, že aj vy chcete byť iní a aj vy sa rozhodnete riadiť si vlastný život sami.

Ak sa tak stalo, tak to urobte, ale hneď teraz. Rozhodnite sa a neváhajte. Uvidíte, že ste toho schopní. Dokážete to. Možno máte ešte pochybnosti a ani neviete, čo máte spraviť a ako. To je v poriadku, verím, že odpovede čoskoro dostanete, že k vám prídu.

Stále, a možno ešte viac ako kedykoľvek predtým, sa stretávam s názorom, že zodpovednosť za ľudí a za ich rodiny má prevziať štát, vláda, zamestnávatelia alebo niekto iný. Úplne suverénne nám to tvrdí drvivá väčšina účastníkov našich kurzov, ktoré organizujeme pre nezamestnaných. Plní očakávania a nádeje vzhliadajú k nám v očakávaní, že im povieme niečo, čo majú robiť preto, aby sa zamestnali. Očakávajú, že sa stane niečo, čo akoby čarovným prútikom zmení ich situáciu, a oni prestanú mať problémy so zamestnaním, so svojou existenciou, a hneď bude všetko inak a lepšie.

Svojho času sme organizovali aj jeden z takýchto kurzov úplne na východe Slovenska. Je tam veľmi vysoká nezamestnanosť, a preto sme boli radi, že sme dostali príležitosť pôsobiť v tomto regióne. Spoznali sme mnoho zaujímavých ľudí a spoznali sme aj spôsob ich myslenia. Vlastne nie je vôbec iný ako v ostatných častiach Slovenska. To, čo je iné, je sila ich tvrdení a argumentov, ako sa nič nedá robiť a ak sa aj niečo dá, tak je to vlastne zbytočné, lebo u nich všetko aj tak zle dopadne.

Akoby tým, že idete viac a viac na východ nášho štátu, sa sila argumentácie o zaostávaní regiónov a lokalít stupňovala.

Jeden z účastníkov tohto kurzu nás svojím príslovečným východniarskym dialektom a s patričnou dávkou agresivity žiadal, aby sme mu povedali, čo má urobiť a on to urobí. Pristúpili sme na túto hru a ponúkli sme mu viac ako desať typov na prípadné zamestnanie či podnikanie. Pri všetkých sa pohŕdavo usmieval a potom na naše vyzvanie reagoval slovami, že nie je kompetentný, že nevie, že nemá vzdelanie, že by musel dochádzať, že to nevie robiť, že nemá predstavu, ako sa to dá vykonávať, vyhováral sa na manželku, na svoje deti, na hospodárstvo okolo domu a tak ďalej. Ak si prečítate ešte raz jeho argumenty, tak zistíte, že všetky dôvody sú na strane jeho samotného. Nie je tam štát, nie je tam vláda, nie sú tam zamestnávatelia, ani nikto iný. Sú tam jeho kompetencie, jeho vzdelanie, jeho schopnosti, jeho predstavy, jeho rodina, jeho hospodárstvo. Všetko dôvody, ktoré môže vyriešiť len on. Niektoré hneď, niektoré po čase.

Komu dávate vinu, ten má nad vami moc.

Komu dávame vinu, ten má nad nami aj moc. Túto vetu som prevzal, a trochu aj parafrázoval, od autora mnohých úspešných kníh, zameraných na finančnú gramotnosť a na sebestačnosť vo financiách, autora mnohých bestsellerov, človeka, ktorý učí o financiách, ale aj pozitívnom myslení, zodpovednosti za seba, za svoj život, od pána Bodo Schäfera.

Väčšinu kníh s tematikou pozitívneho myslenia, rozvoja vlastnej osobnosti, finančnej nezávislosti, úspechu, motivácie a všetkého, čo s tým súvisí, si kupujem v predajni kníh, kde už roky nachádzam literatúru, ktorej som verným čitateľom. Niektoré knihy mi však odporúča a nosí môj priateľ Ivan. Mnohokrát od tej doby, čo sme sa spolu spoznali, sa stretávame a rozmýšľame o veciach, ktoré treba urobiť, aby myslenie ľudí dosiahlo určitú úroveň, o ktorej sme obaja presvedčení, že je potrebné dosiahnuť na to, aby ľudia, a to nielen Slováci, boli úspešní.

Vždy, keď s nim sedím v našej obľúbenej kaviarni a pochutnávame si na vynikajúcej káve, niekedy aj s porciou pudingu, sa vzájomne nabíjame energiou, ktorá nám potom vydrží veľmi dlho. A keď slabne – tá energia- intuitívne niekto z nás zavolá - a potom hodinka, možno dve, nám zase dodajú pohodu. Je to tým, že naše myslenie dosiahlo stav, ktorý sa dá charakterizovať ako stav vzájomného súzvuku, kedy dve pozitívne energie sa znásobujú nielen aritmeticky, ale aj geometricky. Je dobré, je vždy dobré, ak nie ste v živote sami, a o to, čo rozprávate alebo píšete, je záujem. Pri stretnutiach s Ivanom tento pocit mám.

Aj táto kniha vzniká z rovnakého dôvodu. Viem, že nie som sám. Že je na svete veľmi veľa ľudí, ktorí chcú niečo povedať, ktorí chcú ľuďom pomôcť, ktorí sú tu preto, aby po nich aj niečo zostalo. Niečo, čo pomôže iným. Preto príbehy týchto ľudí nemôžu zostať v anonymite. Preto chcem a budem o nich písať. Ponúkam vám autentické príbehy ľudí, ktorí tým, že zmenili svoje myslenie, zmenili aj svoje životy - a teraz je rad na vás, čo s tým spravíte.

Ak ste sa rozhodli využívať ich skúsenosti a inšpirujúce poznatky, ak ste sa rozhodli, že sa chcete zmeniť, tak spravte ďalší krok. Nevyhnutný krok, ktorý vás posunie ďalej. Nie o krok, ale rovno o skok.

Table of Contents

Titulná strana

POĎAKOVANIE

PREDSLOV

PRESŤAHUJTE SA DO VÄČŠIEHO AKVÁRIA