Diabolské hry (Ukážka)
Author: Angela Marsonsová
Date: 2017-02-08 23:00:00+00:00
Description: Keď nájdu zohavené a na smrť dobodané telo násilného zločinca, povolajú na miesto činu detektívku Kim Stonovú a jej tím, aby prípad čo najrýchlejšie vyriešili. Pri vyšetrovaní tohto brutálneho činu čoskoro zistia, že nejde o obyčajnú vraždu, ale o čosi oveľa vážnejšie a oveľa
Publisher: Ikar

Angela Marsons

EVIL GAMES

Copyright © Angela Marsons 2015

Translation © 2017 by Martina Šturcelová

Jacket design © 2017 by Diana Delevová

Slovak edition © 2017 by Ikar

Z anglického originálu Evil Games (Bookouture,
an imprint of StoryFire Ltd., United Kingdom, 2015) preložila Martina Šturcelová.

Redigovala Ľubica Janeva.

Obálku navrhla Diana Delevová, upravil Augustín Putera.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo Ikar, a. s., Bratislava v roku 2017 ako svoju 5 045. publikáciu.

Sadzba a zalomenie do strán PRO 2, a. s., Bratislava.

Vytlačili TBB, a. s., Banská Bystrica.

ISBN 978-80-551-5165-6

Poďakovanie

V Diabolských hrách som chcela predstaviť podstatu skutočného psychopata. Na niektorých miestach v knihe som Alexandre Thornovej takmer pridala akúsi Achillovu pätu či slabinu, čím by vznikla nádej na jej spásu. Nakoniec som však zostala verná faktom. Nech je to akokoľvek nepríjemné a znepokojujúce, žijú medzi nami ľudia, ktorí nie sú schopní cítiť ľútosť. Našťastie pre nás však existujú aj takí ako Kim Stonová, čo sa im postavia do cesty.

Počas výskumu pri písaní Diabolských hier mi poskytli neoceniteľnú pomoc dve knihy.

Psychopat od susedov od Marthy Stoutovej a Bez svedomia od Roberta D. Hareho, PhD.

Ako vždy ďakujem členom kolektívu v Bookouture za to, že sa so mnou neprestávajú deliť o vášeň pre Kim Stonovú a jej príbehy. Ich podpora, zanietenie a viera premenili moje dlhoročné sny na nádhernú realitu. Keshini, Oliver, Claire a Kim, ďakujem nestačí na vyjadrenie toho, čo cítim.

Spolu s ďalšími autormi v Bookouture mám tú česť patriť do rodiny skvelých talentov a nekonečnej podpory.

Z celého srdca ďakujem mame, ktorá má na svojom športovom aute vpredu pripevnenú kópiu mojej knihy, aj otcovi, ktorý v ňom chodieva s ňou. Ich nadšenie a opora sú skrátka ohromné.

Som vďačná všetkým úžasným blogerom a kritikom, ktorí nielen čítali a hodnotili moje knihy, ale vpustili Kim Stonovú do svojich sŕdc a podporovali ju na jej ceste. Ich láska ku knihám a neutíchajúca podpora ma inšpirujú.

Ďakujem aj členkám môjho miestneho čitateľského klubu: Pauline Hollisovej, Merl Robertsovej, Dee Westonovej, Jo Thomsonovej, Sylvii Cadbyovej a Lynette Wellsovej.

Neexistujú slová, ktorými by sa dala vyjadriť vďaka mojej partnerke Julii. Každá moja kniha je svedectvom jej neochvejnej viery vo mňa. Bola mojím svetlom v ťažkých časoch a nikdy mi nedovolila vzdať sa. Ona je môj svet.

Túto knihu venujem svojej babke WINIFRED WALFORDOVEJ,
mojej najlepšej priateľke. Kiežby sme spolu strávili viac času.

1. kapitola

Black Country
marec 2015

Ešte tri minúty.

Bola to najväčšia ranná razia, akú kedy zažili. Pracovali na tom prípade mesiace a teraz boli Kim Stonová aj jej tím konečne pripravení.

Sociálni pracovníci stáli krížom cez ulicu a čakali na signál, aby mohli vojsť dnu. Dve malé dievčatká sa dnes nevyspia.

Ešte dve minúty.

Schytila vysielačku. „Ste všetci na svojich miestach?“

„Čakáme na tvoje pokyny, šéfka,“ odvetil Hawkins. Jeho tím parkoval o dve ulice ďalej a zabezpečoval zadnú časť pozemku.

„Sme pripravení vyraziť,“ zahlásil Hammond z auta, ktoré stálo za Kiminým. S veľkým kľúčom im mal zabezpečiť rýchly a hlučný vstup.

Ešte minúta.

Kimina ruka čakala nad kľučkou. Svaly mala napäté, nával adrenalínu svedčil o blížiacom sa nebezpečenstve. Jej telo sa rozhodovalo medzi bojom a útekom. Akoby útek niekedy prichádzal do úvahy. Otočila sa smerom k svojmu partnerovi Bryantovi, ktorý mal v rukách tú najdôležitejšiu vec – súdny príkaz.

„Bryant, si pripravený?“ Prikývol.

Kim počkala, kým sa ručička na hodinkách neposunula na dvanástku. „Do toho!“ skríkla do vysielačky.

Osem párov policajných čižiem zadunelo na chodníku a smerovalo ku vchodovým dverám. Kim tam dorazila ako prvá.

Hammond sa zahnal baranidlom a ona odstúpila bokom. Lacná drevená konštrukcia dverí rýchlo podľahla tonám kinetickej energie.

Presne podľa dohody vybehol Bryant so strážnikom rovno hore schodmi do hlavnej spálne doručiť súdny príkaz.

„Brown, Griff, vezmite si halu a kuchyňu. Rozoberte to tu až do základov, ak bude treba. Dawson, Rudge, Hammond, vy pôjdete so mnou.“

Domom sa začalo okamžite ozývať hlasné otváranie skriniek a vyťahovanie zásuviek.

Nad hlavou jej zavŕzgala podlaha, potom hystericky zvrieskol ženský hlas. Kim všetko ignorovala a dala signál dvom sociálnym pracovníkom, aby vošli do budovy.

Zastala pred dverami do pivnice. Kľučka bola zaistená visiacim zámkom.

„Hammond, štiepacie kliešte,“ zvolala.

Dôstojník začal hneď konať a šikovne preštikol kov. Dawson vošiel pred ňou a rukou hľadal vypínač na stene.

Kamenné schody osvetlil lúč svetla z chodby. Dawson vykročil smerom dolu a baterkou pritom svietil Kim pod nohy. Vzduch bol ťažký od stuchnutého dymu a vlhkosti.

Hammond sa presunul k rohu, nad ktorým bolo umiestnené bodové svetlo. Zapol ho. Smerovalo na štvorcovú gymnastickú podložku, ktorá dominovala stredu izby. Tesne vedľa nej sa nachádzala trojnožka.

V rohu oproti stála skriňa. Kim ju otvorila a našla v nej množstvo oblečenia, okrem iného aj školskú uniformu a plavky. Na podlahe v skrini ležali hračky: plávacie koleso, nafukovacia lopta, bábiky.

Kim potlačila nutkanie na vracanie.

„Rudge, odfoť to,“ prikázala.

Hammond začal klopať na všetky steny, či nenájde nejaké tajné úkryty.

V najvzdialenejšom rohu stál vo výklenku stôl s počítačom. Nad ním viseli tri poličky. Najvrchnejšia polička bola plná časopisov. Úzke bočné strany nenaznačovali nič o ich obsahu, no Kim vedela, čo v nich bolo. V prostrednej poličke bola zbierka digitálnych fotoaparátov, minidiskov a náradia na čistenie. Na spodnej poličke narátala Kim sedemnásť dévedečiek.

Dawson zobral do ruky prvé z nich s nápisom Daisy ide plávať a vložil ho do počítača. Vysokovýkonný prístroj sa okamžite prebral k životu.

Na obrazovke sa objavila osemročná Daisy v žltých plavkách. Plávacie koleso obopínalo jej útly pás. Tenkými rukami si zvierala hornú časť tela, no aj napriek tomu sa neprestávala triasť.

Dojatie zovrelo Kim hrdlo. Chcela odvrátiť zrak, ale nemala silu. Predstavovala si, že by mohla zabrániť tomu, čo sa malo stať.

Nemohla však, pretože sa to už stalo.

„Č-čo teraz, oci?“ ozval sa Daisin chvejúci sa hlas.

Všetci prerušili svoju činnosť. Pivnica stíchla. Skúsení dôstojníci paralyzovaní hlasom dievčatka nevydali zo seba ani hláska.

„Iba sa zahráme takú hru, zlatko,“ odvetil otec a objavil sa v zornom uhle kamery.

Kim prehltla a napokon prelomila ticho. „Vypni to, Dawson,“ zašepkala. Všetci vedeli, čo bude nasledovať.

„Bastard,“ zamrmlal Dawson. Pri výmene média sa mu triasli prsty.

Hammond zízal do rohu, Rudge si pomaly čistil šošovky na fotoaparáte.

Kim sa spamätala. „Vážení, postaráme sa, aby ten kus hovna zaplatil za to, čo urobil. To vám sľubujem.“

Dawson vytiahol spis, aby zaznamenal každý dôkaz. Mal pred sebou dlhú noc.

Kim začula na poschodí hluk. Hystericky tam vrieskal ženský hlas.

„Šéfka, mohla by si sem prísť?“ zvolal Griff.

Kim sa naposledy obzrela okolo seba. „Rozložte to tu na kúsky, chlapci.“

Dôstojníka stretla navrchu pivničných schodov. „Čo je?“

„Manželka žiada odpovede.“

Kim svižne vykročila k predným dverám, kde stála žena okolo štyridsaťpäťky, s vychudnutým telom zahaleným do župana. Sociálni pracovníci posadili jej dve chvejúce sa dcéry do Fiata Pandy.

Wendy Dunnová zacítila Kim za svojím chrbtom a otočila sa. Na bledej tvári jej žiarili červené oči. „Kam berú moje deti?“

Kim potláčala nutkanie udrieť ju. „Preč od vášho chorého, perverzného manžela.“

Žena zvierala župan okolo hrdla. Hlavou pritom krútila zo strany na stranu. „Nevedela som o tom. Prisahám, že som o tom nevedela. Chcem svoje deti. Nevedela som o tom.“

Kim naklonila hlavu. „Naozaj? Manželky zvyčajne odmietajú uveriť, až kým nevidia dôkaz. Ešte ste nijaký nevideli, však, pani Dunnová?“

Jej pohľad blúdil všade dookola, iba nie smerom ku Kim.

„Prisahám, že som o tom nevedela.“

Kim sa naklonila dopredu, obrázok Daisy mala pritom stále pred očami. „Ste klamárska suka. Vedeli ste to. Ste ich matka a dovolili ste, aby im spôsobil traumu na celý život. Dúfam, že nebudete mať ani chvíľu pokoja až do konca svojho mizerného života.“

Bryant sa objavil vedľa nej. „Šéfka...“

Kim odvrátila zrak od chvejúcej sa ženy a otočila sa. Pozrela sa ponad Bryantovo plece priamo do očí muža, ktorý mal na svedomí skutočnosť, že dve dievčatká už nikdy nebudú vnímať svet taký, aký je. Všetko ostatné v dome akoby prestalo existovať a na pár sekúnd tam boli iba oni dvaja.

Jej pohľad bol ostrý a prísny. Sledovala ochabnutú pokožku, ktorá mu visela z čeľustí ako topiaci sa vosk. Dýchal rýchlo a ťažko. Pre jeho dvestopäťdesiat kíl živej váhy znamenal každý pohyb obrovskú námahu.

„Nemôžete si... doriti... len tak prísť... a robiť, čo... sa vám zachce, dočerta.“

Vykročila k nemu. Každá jej bunka sa bránila vstúpiť do jeho blízkosti. „Mám súdny príkaz, podľa ktorého môžeme.“

Muž potriasol hlavou. „Von... z môjho domu... skôr než zavolám svojho... právnika.“

Odopla si putá zo zadného vrecka. „Leonard Dunn, zatýkam vás pre podozrenie z násilného útoku na dieťa do trinástich rokov formou penetrácie, sexuálne napadnutie dieťaťa do trinásť rokov a vynútenú sexuálnu činnosť s dieťaťom do trinásť rokov.“

Pohľadom sa mu zabodla do očí. Videla v nich iba paniku. Otvorila putá a Bryant uchopil Dunnove predlaktia.

„Nemusíte nič hovoriť. Ak však pri výsluchu nespomeniete niečo, čo neskôr využijete na súde, môže to ohroziť vašu obhajobu. Čokoľvek, čo poviete, sa môže uviesť ako dôkaz.“

Zamkla putá a dávala si pozor, aby sa nedotkla jeho chlpatého, bledého mäsa. Odtisla od seba jeho ruky a pozrela sa na svojho partnera.

„Bryant, odveď mi tohto nechutného, chorého bastarda z očí, skôr než urobím niečo, čo budeme obaja ľutovať.“

2. kapitola

Kim zacítila vodu po holení, ešte skôr než sa jej nositeľ vynoril v zornom uhle.

„Vypadni, Bryant, nie som doma.“

Jeho meter osemdesiat vysoká postava sa skláňala pod napoly zavretými rolovacími dverami na garáži.

Stíšila iPod a umlčala čisté tóny Vivaldiho Zimy.

Schytila handru, utrela si ruky a usilovala sa využiť každý zo svojich sto sedemdesiatich piatich centimetrov, aby mu dokázala čeliť zoči-voči. Pravou rukou si inštinktívne prešla po krátkych čiernych vlasoch. Bryant poznal tento jej rituál pred bojom. Potom si oprela zatúlanú ruku o bok.

„Čo chceš?“

Opatrne kráčal okolo súčiastok na motorku, ktoré boli porozhadzované po zemi ako po výbuchu.

„Ježiši! Toto čo chce byť, keď vyrastie?“

Kim sledovala jeho pohľad po garáži. Pre neho to bolo malé šrotovisko, pre ňu ukrytý poklad. Trvalo takmer rok, kým sa jej podarilo vystopovať každý kúsok tejto motorky.

Nemohla sa dočkať, kedy sa pustí do skladania.

„Je to BSA Goldstar z roku tisíc deväťsto päťdesiatštyri.“ Bryant nadvihol pravé obočie. „Tentoraz ti budem veriť.“ Pohľady sa im stretli. Kim čakala. Toto nebol dôvod, prečo prišiel, a obaja to vedeli.

„Minulú noc si neprišla,“ povedal, dvíhajúc výfukové potrubie z podlahy.

„Skvelá dedukcia, Sherlock. Mal by si pouvažovať o kariére detektíva.“

Usmial sa a potom zvážnel. „Bola to oslava, šéfka.“ Zúžila oči. Tu vo svojom dome nebola kriminálna inšpektorka a on nebol kriminálny seržant. Bola jednoducho Kim a on Bryant, partner v práci a človek, ktorý sa v jej živote najviac priblížil k významu slova priateľ.

„Dobre, ako myslíš. Kde si bola?“ Hlas mu zmäkol. Nebolo v ňom obviňovanie, ktoré čakala.

Zobrala mu z ruky výfuk a položila ho na pracovnú dosku. „Pre mňa to nebola oslava.“

„Dostali sme ho, Kim.“

Teraz s ňou hovoril ako priateľ.

„Áno, ale nedostali sme ju.“

Načiahla sa za kombinačkami. Nejaký idiot pripevnil potrubie k plášťu skrutkou, ktorá bola o šesťdesiat milimetrov väčšia, než mala byť.

„Na jej obvinenie existovalo málo dôkazov. Tvrdí, že o tom nič nevedela, a Kráľovská prokuratúra nemôže tvrdiť opak.“

„Radšej by si mali vytiahnuť hlavy z vlastných zadkov a hľadať lepšie.“

Kliešťami zovrela koniec skrutky a začala jemne točiť.

„Urobili sme, čo sme mohli, Kim.“

„To nestačí, Bryant. Tá žena je ich matka. Porodila tie malé dievčatká a potom dovolila, aby ich najhorším možným spôsobom zneužil ich vlastný otec. Už nikdy nebudú viesť normálny život.“

„Jeho vinou, Kim.“

Zabodla pohľad do jeho očí. „Je to chorý bastard. Ako znie jej ospravedlnenie?“

Pokrčil plecami. „Tvrdí, že o tom nevedela. Vraj nejestvovali nijaké náznaky.“

Kim odvrátila zrak. „Vždy sú nejaké náznaky.“

Jemne otočila kliešťami v snahe uvoľniť skrutku bez poškodenia potrubia.

„Nedokážeme ju spochybniť. Trvá na svojom.“

„Chceš mi povedať, že sa nikdy nečudovala, prečo boli dvere do pivnice zamknuté, alebo že sa ani raz, ani jeden jediný raz nestalo, že by prišla domov skôr a mala pocit, že niečo nie je v poriadku?“

„Nevieme to však dokázať. Urobili sme, čo sme mohli.“

„Nuž, nestačilo to, Bryant. Ani zďaleka. Bola to ich matka. Mala ich chrániť.“

Zaprela sa väčšou silou a otočila kliešťami proti smeru pohybu hodinových ručičiek.

Skrutka spadla do výfuku.

Odhodila kliešte do steny. „Dočerta! Trvalo mi takmer štyri mesiace, kým som vypátrala ten čertovský výfuk.“

Bryant pokrútil hlavou. „To nie sú prvé skrutky, ktoré si zlomila, však, šéfka?“

Napriek zlosti sa jej na perách objavil úsmev.

„A som presvedčená, že ani posledné.“ Kim potriasla hlavou. „Podáš mi tie kliešte?“

„Prosím by bolo pekné. Rodičia ťa nenaučili slušným spôsobom, mladá dáma?“

Kim neodpovedala. Naučila sa množstvo vecí od všetkých siedmich dvojíc svojich náhradných rodičov, ale dobrého medzi tým veľa nebolo.

„Tím mal radosť zo zaplateného účtu, ktorý si nám nechala v bare.“

Prikývla a vzdychla si. Jej tím si zaslúžil oslavu. Na tom prípade všetci tvrdo pracovali.

Leonard Dunn neuvidí veľmi dlhý čas svet za mrežami.

„Ak zostávaš, buď aspoň užitočný a nalej kávu... prosím.“

Bryant potriasol hlavou a vykročil k dverám smerom do kuchyne. „Je uvarená?“

Kim sa neobťažovala s odpoveďou. Ak bola doma, káva bola vždy uvarená.

Spokojne poskakoval po kuchyni a Kim znovu ohromilo, že nepociťoval voči nej nijakú nevraživosť, pretože vystúpila po kariérnom rebríčku oveľa rýchlejšie než on. Štyridsaťšesťročný Bryant nemal nijaký problém počúvať rozkazy od ženy, ktorá bola služobne mladšia o dvanásť rokov.

Bryant jej podal hrnček a oprel sa o lavicu. „Vidím, že si znovu varila.“

„Ochutnal si?“

Zarehotal sa. „Nie, ďakujem. Chcem si ešte požiť a nejem nič, čo nemá meno. Vyzerá to ako afganské nášľapné míny.“

„Sú to sušienky.“

Potriasol hlavou. „Prečo si to robíš?“

„Pretože mi to ide mizerne.“

„Och áno. Samozrejme.“

„Zase ťa niečo rozptýlilo, však? Zbadala si kúsok chrómu, ktorý bolo treba vyleštiť, alebo skrutku, čo...“

„Naozaj nemáš v sobotu ráno nič lepšie na práci ako toto?“

Potriasol hlavou. „Nie. Dámy v mojom živote už majú manikúru hotovú. Takže nie, nemám nič lepšie na práci než ťa privádzať do šialenstva.“

„Tak fajn. Môžem sa ťa spýtať niečo osobné?“

„Pozri, som šťastne ženatý a ty si moja šéfka, takže odpoveď znie nie.“

Kim zamrmlala. „Dobre vedieť. Dôležitejšie však je, prečo stále nemáš odvahu povedať svojej polovičke, že nechceš smrdieť ako šatňa chlapčenskej skupiny.“

Pokrútil hlavou a sklopil zrak. „Nemôžem. Nehovoril som s ňou už tri týždne.“

Kim sa s údivom otočila. „Prečo?“

Zodvihol hlavu a zaškeril sa. „Lebo nerád skáčem do reči.“

Kim zaklipkala očami, potom sa pozrela na hodinky.

„Fajn, dopi kávu a odpáľ.“

Vyprázdnil šálku. „Milujem tvoj zmysel pre jemnosť, Kim,“ odvetil a kráčal ku garážovým dverám. Po chvíli sa otočil. Pohľadom zisťoval, či je v poriadku.

Namiesto odpovede zavrčala.

Len čo jeho auto vyštartovalo, Kim si zhlboka vzdychla. Musela ten prípad nechať tak. Zo skutočnosti, že Wendy Dunnová dovolila, aby jej deti sexuálne zneužívali, ju bolela čeľusť. Bolo jej zle z predstavy, že tie dve malé dievčatká sa vrátia k svojej matke. Neprestane ju prenasledovať vedomie, že budú znovu v opatere jedinej osoby, ktorá ich mala chrániť.

Kim odhodila použitú handru na pracovnú dosku a stiahla rolovacie dvere. Čakala ju rodinná návšteva.

3. kapitola

Kim položila biele ruže pred náhrobný kameň s menom jej brata dvojčaťa. Špička najvyššieho lupienka bola tesne pod dátumami, ktoré vymedzovali dĺžku jeho života. Šesť krátkych rokov.

Kvetinárstvo žiarilo záplavou narcisov, symbolom Dňa matiek. Kim nenávidela narcisy, nenávidela Deň matiek a predovšetkým nenávidela svoju matku. Aký kvet by si zaslúžila diabolská vraždiaca suka?

Stála vzpriamená a uprene hľadela na čerstvo pokosenú trávu. Bolo ťažké nemyslieť na krehké, vychudnuté telo, ktoré jej vytrhli z náručia pred dvadsiatimi ôsmimi rokmi.

Túžila spomenúť si na jeho sladkú, dôverčivú tvár plnú nevinného šťastia a smiechu. Spomenúť si na detstvo. Nedokázala to.

Bez ohľadu na to, koľko rokov odvtedy uplynulo, hnev ju stále neopúšťal. Predstava, že jeho krátky život bol naplnený toľkým smútkom a strachom, ju prenasledovala deň čo deň.

Kim otvorila zaťatú päsť na pravej ruke a pohladila chladný mramor, akoby to boli jeho krátke čierne vlasy. Rovnaké, ako má ona. Zúfalo mu chcela povedať, ako ju to mrzí. Ako jej je ľúto, že ho nedokázala ochrániť a udržať nažive.

„Mikey, ľúbim ťa a chýbaš mi každý deň.“ Pobozkala si končeky prstov a presunula bozk na kameň. „Spi sladko, môj malý anjelik.“

Posledný raz sa naň pozrela, otočila sa a vykročila preč.

Jej Kawasaki Ninja čakala za bránou cintorína. Niekedy to bolo iba šesťsto kubických centimetrov čistej sily, ktorá ju presúvala z miesta na miesto. Dnes pre ňu jej motorka znamenala záchranu.

Nasadila si prilbu a odrazila sa od obrubníka. Potrebovala ujsť preč.

Prešla cez Old Hill a Cradley Heath. Mestečká v oblasti Black Country boli kedysi plné sobotňajších nakupujúcich, čo pobehovali medzi obchodmi, trhom a napokon kaviarňami, kde po týždni doháňali zameškané. Obchodné značky sa však medzitým presunuli do nákupných zón za mestom a zákazníkov aj ruch plný života si vzali so sebou.

Miera nezamestnanosti v Black Country bola tretia najvyššia v krajine. Od úpadku uhoľného a oceliarskeho priemyslu, ktorý tu prekvital vo viktoriánskom období, sa región už nikdy poriadne nepozbieral. Zlievarne aj oceliarne zbúrali, aby uvoľnili miesto priemyselným oblastiam a bytom.

Kim však dnes nemala chuť na okružný výlet po Black Country. Chcela iba jazdiť na motorke. Divoko.

Vyrazila zo Stourbridgea do Stourtonu a odtiaľ takmer tridsať kilometrov po ceste, ktorá sa kľukatila smerom k malebnému mestečku Bridgnorth. Nezaujímali ju obchodíky na námestí ani kaviarne. Užívala si jazdu.

Pri čierno-bielej značke zrýchlila. Len čo motor pod ňou ožil, do žíl jej prerazil očakávaný príval adrenalínu. Nahla sa k stroju, prsami sa dotýkala palivovej nádrže.

Odviazaná sila motorky bola výzvou pre každý sval jej tela. Cítila jej netrpezlivosť, nervozitu, akoby chcela vybuchnúť. Niekedy sa pohrávala s nutkaním dovoliť jej to.

Poďte, chyťte ma, pomyslela si, keď sa pravým kolenom zľahka dotkla zeme v náhlej ostrej zákrute. Čakám, vy bastardi. Čakám.

Sem-tam rada podpichovala démonov. Rada provokovala osud, ktorému sa vzoprela, keď neumrela po boku svojho brata.

Raz ju dostanú. Jediná otázka je kedy.

Table of Contents

Start

Poďakovanie

1. kapitola

2. kapitola

3. kapitola