Přeložila:

ZUZANA ĽALÍKOVÁ

Elle Kennedy: Skóre

Vydání první

Copyright © 2016 by Elle Kennedy

Published by arrangement with Trident Media Group, LLC, New York

All rights reserved

Vydalo nakladatelství Baronet a.s., Květnového vítězství 332/31, Praha 4,

www.baronet.cz v roce 2017 jako svou 2072. publikaci

Přeloženo z anglického originálu The Score vydaného v roce 2016

Český překlad © 2017 Zuzana Ľalíková

Odpovědná redaktorka Renata Heitelová

Korektorka Marie Kejvalová

Ilustrace na přebalu © 2017 Emil Křižka

Přebal a vazba © 2017 Emil Křižka

Sazba a grafická úprava Ricardo, Sázavská 19, Praha 2

Veškerá práva vyhrazena.

Tato kniha ani jakákoli její část nesmí být přetiskována, kopírována

či jiným způsobem rozšiřována bez výslovného povolení.

Název a logo BARONET® jsou ochranné známky zapsané

Úřadem průmyslového vlastnictví pod čísly zápisu 216133 a 216134.

ISBN 978-80-269-0550-9 (Formát ePub)

ISBN 978-80-269-0551-6 (Formát MobiPocket)

BARONET

Praha 2017

Elle Kennedy

SKÓRE

(ukážka)

Cyklus Off-Campus 3

1. kapitola

Allie

Sean: Můžeme si promluvit?

Sean: Prosím!!

Sean: Sakra, Allie. Sice máme problémy, ale zasloužím si snad víc.

Sean: Tos snad nemyslela vážně, že jsme spolu skončily, že ne?

Sean: Mohla bys mi do prdele ODPOVĚDĚT?

Sean: Víš co? Seru na to. Chceš mě dál ignorovat? Fajn. Je mi to ukradený.

Když si v pátek večer cestou z univerzitní posilovny zkontroluju telefon, čeká tam na mě šest textovek. Všechny jsou od Seana, se kterým jsem se včera večer rozešla. A i když mi neušel ten emoční vývoj zpráv od prosebných po nasraný, víc mě zaujme jeho gramatická chyba.

Že jsme spolu skončily.

Skončily, ne skončili. Docela pochybuju, že za to může automatická oprava, Sean totiž nepatří k nejbystřejším.

No dobře, to není tak úplně pravda. V pár věcech má obrovský rozhled – jako třeba v baseballu. Vážně, ten kluk dokáže sypat z hlavy statistiky až někdy do šedesátých let. Chytrost jako taková ale není zrovna jeho silná stránka. Za dokonalého přítele by se taky dal označit jen těžko, tedy alespoň v poslední době.

Nikdy jsem nechtěla být z těch, co se rozcházejí a zas dávají dohromady s tím samým klukem pořád dokola. Vážně jsem měla za to, že mám na víc, ale Sean McCall mě upoutal už v prváku na Briarově univerzitě a od té doby mě nepustil. Dostal mě na svůj uhlazený a moc pěkný vzhled a klukovský úsměv. Ten jeho klukovský úsměv, trochu pokřivený, s dolíčky a plný příslibů.

Znovu se zadívám na mobil a ostražitost ve mně narůstá stejně, jako břečťan za mými zády obrůstá zdi budovy. Bože. O čem chce mluvit? Včera v noci jsme si snad řekli všechno, co bylo potřeba. Když jsem mu pověděla, že jsem s ním skončila, a potom vypadla z jeho pokoje v domě jeho bratrstva, myslela jsem svoje slova vážně.

Skončila jsem s ním. Tohle je náš čtvrtý rozchod za poslední tři roky. Nemůžu si takhle sama sobě ubližovat, nemůžu už dál trpět v tomhle zvráceném kolotoči štěstí a bolesti, zvláště když mě člověk, s kterým bych si měla budovat budoucnost, neustále stahuje zpět.

Přesto mě ale bolí u srdce. Je těžké odejít od člověka, který byl dlouho velkou součástí vašeho života. Je to ještě těžší, když vás ten člověk nechce nechat odejít.

S povzdechem seběhnu schody až na vydlážděnou cestu, která se vine celým kampusem. Obvykle si dávám načas, vychutnávám si pohled na okolí – na nádherné staré budovy, tepané kovové lavičky a košaté koruny stromů. Dneska se ale jen chci co nejdřív dostat domů, schovat se pod peřinou a zapomenout na celý svět. Naštěstí to udělat můžu, protože moje spolubydlící Hanna je o tomhle víkendu pryč, takže mě nebude poučovat o tom, že pro mě není z citového hlediska nejlepší, abych se utápěla ve vlastním zármutku.

Včera v noci mi ale žádnou takovou přednášku neudělila. Ne, ne. Právě naopak se v tu chvíli zachovala jako ta nejlepší kamarádka na světě. Když jsem po rozchodu se Seanem vešla do dveří našeho apartmánu, Hanna už na mě čekala v obýváku s vaničkou zmrzliny, krabicí papírových kapesníků a dvěma láhvemi červeného vína. Zůstala pak se mnou vzhůru dlouho do noci, podávala mi jeden kapesník za druhým a naslouchala mému nesouvislému blábolení.

Rozchody jsou prostě na prd. Připadám si, jako bych zklamala sama sebe. Ne, jako bych to vzdala. Poslední rada, kterou mi máma před smrtí řekla, byla, abych to nikdy nevzdala s láskou. To mi vlastně opakovala dlouho předtím, než vůbec onemocněla. Neznám všechny detaily, ale doma nebylo žádným tajemstvím, že se manželství mých rodičů za těch osmnáct let, co byli spolu, nejednou otřáslo v základech. Ale zvládli to. Makali na tom.

Kdykoli pomyslím na to, jak jsem včera od Seana odešla, žaludek se mi nepříjemně stáhne. Možná jsem se měla snažit ještě víc, aby nám to fungovalo. Přece vím, že mě miluje –

Kdyby tě miloval, nedával by ti to ultimátum, ozve se mi v hlavě nabručený hlas. Rozhodla ses správně.

Krk se mi sevře, když ten hlas poznám. Patří mému otci, který je taky mým největším fanouškem. V jeho očích nedělám žádné chyby.

Je škoda, že mě Sean nemůže vidět tátovýma očima.

Telefon mi zabzučí, když jsem jen pět minut od koleje Bristol, kde v třípokojovém apartmá bydlím s Hannou.

Sakra. Další textovka od Seana.

A dvojité sakra, protože v ní stojí:

Sean: Moc mě mrzí, že jsem ti napsal to sprostý slovo, kotě. Nemyslel jsem to tak. Jsem jenom naštvanej. Jsi celej můj svět. Doufám, že to víš.

Hned nato přijde další zpráva:

Sean: Po přednáškách k tobě zajdu. Promluvíme si.

Zarazím se, protože zpanikařím. Nebojím se Seana. Vím, že by mi fyzicky neublížil. Vím, že by na mě nikdy nevztáhl ruku ani se na mě nerozzuřil. Bojím se ale toho, že mě svými sladkými řečmi přemluví. V tom je moc dobrý. Stačí, aby mi řekl kotě, hodil po mně tím svým roztomilým úsměvem, a má mě v hrsti.

Nevím, jestli jsem víc naštvaná, zděšená, nebo otrávená, když si znovu pročítám jeho zprávy. Blafuje. Přece by ke mně nikdy nepřišel bez pozvání, že ne?

Do prdele práce.

Roztřesenými prsty vytočím Hannino číslo. O dvě zazvonění později uslyším z telefonu uklidňující hlas své nejlepší kamarádky. „Ahoj, co je? Jsi v pořádku?“

V pozadí slyším tichý hlas Grace Iversové, Loganovy přítelkyně. Takže Hanna a její kluk Garrett už odjeli na víkend do Bostonu. Pozvala mě, abych jela s nimi, ale odmítla jsem, protože jsem nechtěla být za křoví. Dva zamilované párečky a já? Ne, díky.

Teď si říkám, že jsem měla tu nabídku přijmout, protože takhle budu o víkendu sama a Sean si chce promluvit.

„Dneska za mnou přijde Sean,“ vyhrknu.

Hanna zalapá po dechu. „Cože? Ne! Proč jsi s tím souhlasila –“

„Já s ničím nesouhlasila! Ani se nezeptal, jestli mi to nevadí. Prostě mi v esemesce oznámil, že přijde.“

„Děláš si srandu?“ Zní stejně naštvaně, jako se já cítím.

„Kéž by!“ Začínám panikařit. „Nemůžu se s ním vidět, Hanni. Pořád mě ten rozchod bolí. Jestli sem přijde, je docela možný, že se k němu vrátím.“

„Allie –“

„Myslíš, že když zhasnu a zamknu, bude si myslet, že nejsem doma, a odejde?“

„Jak znám Seana, bude celou noc sedět na chodbě.“ Hanna zakleje. „Víš co? Neměla jsem souhlasit, že se zajedu podívat na zápas Medvědů. Měla jsem s tebou zůstat doma. Počkej, povím Garrettovi, aby to otočil –“

„Tak to ne,“ skočím jí do řeči. „Nebudeš kvůli mně rušit výlet. Vždyť to je pro tebe poslední šance, kdy se budeš moct trochu pobavit.“

Hannin přítel je kapitánem briarského hokejového týmu, jeho sezóna je nacpaná tréninky a zápasy. Hanna ho proto moc často neuvidí. Nechci jim překazit vzácný volný víkend.

„Jenom mi poraď.“ Ztěžka polknu. „Prosím tě, řekni mi, co mám dělat. Myslíš, že bych se mohla zeptat Tracy, jestli bych u ní mohla přespat?“

„Ne, neměla bys být v Bristolu, když tam bude i Sean. Možná že Megan – ne, počkat, na víkend přijel do města její nový přítel. Asi budou chtít soukromí.“ Hanna se zamyslí. „Co Stella?“

„Minulý víkend se s Justinem sestěhovali. Určitě by nebyli nadšení, kdybych se jim tam na poslední chvíli nakvartýrovala.“

„Vydrž.“ Odmlčí se. Slyším Garrettův tlumený hlas, ale nerozumím ani slovu. Potom už se z telefonu znovu ozve Hanna. „Garrett vzkazuje, že můžeš o víkendu zůstat u něj doma. Budou tam Dean i Tuck, a kdyby Seana napadlo, že tam jsi, a zašel by za tebou, vykopnou ho.“ Znovu se v pozadí ozvou mumlavé hlasy. „Můžeš přespat v Garrettově pokoji,“ dodá.

Nemůžu se rozhodnout. Vždyť je to přece postavené na hlavu. Nemůžu uvěřit, že vážně uvažuju o tom, že dovolím, aby mě Sean vyhnal z vlastního pokoje. Jenže si hned představím, jak mi buší na dveře. Nebo hůř, rozhodne se přehrát scénu z Řekni cokoli a postaví se mi pod okno s magičem na rameni. Bože, co když spustí písničku od Petera Gabriela jako v tom filmu? Nesnáším tu píseň.

„Určitě to nevadí?“ zeptám se.

„Určitě ne. Naprosto v pohodě. Logan teď píše Deanovi a Tuckovi, aby jim o tobě dal vědět. Klidně tam můžeš hned vyrazit.“

Obrovsky se mi uleví, i když mě zároveň bodne osten viny. „Mohla bys mě dát na hlasitý odposlech? Chtěla bych mluvit s Garrettem.“

„Jasně, vydrž.“

O chvíli později uslyším hluboký hlas Garretta Grahama. „Čistý povlečení je ve skříni. A radši si vezmi vlastní polštář. Wellska si pořád stěžuje, že ty moje jsou moc měkký.“

„Protože jsou moc měkký,“ namítne Hanna. „Jako bych spala na roztaveném marshmallow.“

„Chceš říct jako na obláčku,“ opraví ji Garrett. „Věř mi, Allie, mám parádní polštáře. Stejně si ale pro jistotu vezmi vlastní.“

Zasměju se. „Díky za echo. Určitě ti to ale nevadí? “

„V pohodě, holka. A když hodíš těma svýma velkýma modrýma očima po Tuckovi, určitě ti i uvaří něco dobrýho k večeři. Jo, a Logan nařídil Deanovi, aby ti dal pokoj, proto se nemusíš bát, že by po tobě vyjel.“

Jo, jasně. Dean Heyward-Di Laurentis si z flirtování udělal sport. Kdykoli ho vidím, snaží se mi dostat do kalhotek. A ani si kvůli tomu nemůžu připadat nijak žádoucí, protože ten kluk se snaží dostat do kalhotek úplně každé.

Starosti si ale nedělám. Vím, jak s Deanem jednat. Navíc tam bude i Tucker jako skvělý nárazník mezi mnou a tím svým nadrženým spolubydlícím.

„Vážně si toho cením,“ povím Garrettovi. „Opravdu, máš to u mě.“

„V poho.“

Ozve se Hanna: „Napiš, až dorazíš. A potom si vypni mobil, aby tě Sean neměl jak otravovat.“

Zmínila jsem se už, jak moc svoji nejlepší kamarádku zbožňuju?

Když zavěsím, cítím se líp. Možná bude přece jen lepší, když na víkend vypadnu z koleje. Můžu se na to dívat tak, že chci prostě získat trochu odstupu, vyčistit si hlavu a vzpamatovat se. Dokud se mnou budou Tucker a Dean, nebudu v pokušení, abych zavolala Seanovi. Tentokrát bychom měli udělat čistý řez. Žádný kontakt, teda alespoň na pár týdnů. Nebo měsíců. Nebo let.

Po pravdě nevím, jestli tenhle rozchod zvládnu. Toho kluka jsem roky milovala. A Sean má i své světlé stránky. Kolikrát se u mě ukázal s polívkou v ruce, když jsem byla nemocná. Nebo když –

A dost!

V hlavě se mi rozezní poplašné sirény. Tohle jsou hodně nebezpečné myšlenky. Ne. Nesmím jim podlehnout. Je jedno, že ke mně byl hodný – protože ke mně dokázal být i zlý. Nemůžu ho teď vidět ani mu psát. A rozhodně bych se mu měla vyhýbat.

Den číslo jedna mého nového života bez Seana právě započal.

Dean

Je pátek večer. Rozvaluju se v obýváku na gauči a piju pivo, zatímco dvě blondýny – dvě hodně sexy a nahý blondýny – si přede mnou navzájem olizují jazyky. Můj život je vážně skvělej.

„Nejlepší noc v životě,“ protáhnu. Sleduju pohyb Kellyiných rukou, který pomalu vyjíždějí k Michelliným parádním kozám. Kelly je stiskne a já zasténám. „Ještě lepší by ale bylo, kdybyste v zábavě pokračovaly tady u mě.“

Odtrhnou se od sebe, obě zadýchaný, a se smíchem se na mě podívají. „Když nám k tomu dáš dobrý důvod,“ škádlí mě Kelly.

Povytáhnu obočí a popadnu se za tvrdýho ptáka. Pomalu po něm sjedu rukou. „Tohle není dost dobrej důvod?“

První se ke mně vydá Michelle. Prsa se jí pohupujou, kolébá bokama. Vleze mi na klín a přitiskne ústa na moje. O vteřinu později se mi už k boku lepí Kelly, na krku ucítím její teplý, měkký rty. Bo-že. Jsem tvrdej tak, až to bolí, tyhle dvě bohyně ale chtěj, abych o to žadonil. Mučej mě polibky. Dlouhými a opojnými polibky, vlhkými a hravými jazyky, strategickým olizováním a jemným oždibováním, kterými mě chtějí přivést k šílenství.

Moc rád bych řekl, že takhle hezky ve třech je to pro mě novinka nebo že nálepka děvkaře, kterou jsem si vysloužil u spoluhráčů, přehání. Jenže není a to označení sedí. Šukám rád a šukám hodně. Jestli se vám to nelíbí, váš problém.

Zavrčím, když mě Kelly vezme do ruky. „Čím jsem si zasloužil, aby se na mě takhle usmála štěstěna?“

„Ta se na tebe teprve usměje,“ opáčí Michelle a přehodí si dlouhé vlasy přes rameno. „Pořád platí, že se uděláš až po nás, že jo?“

Má pravdu – dal jsem slib a hodlám ho dodržet. Na rozdíl od toho, co si o mně moji kreténští kámoši myslej, v sexu je pro mě vždycky důležitější žena. Nebo v tomhle případě ženy. Dvě nádherný, nedočkavý ženský, který jedou nejen po mně, ale i po sobě navzájem.

Hele, nebe? Tady Dean Di Laurentis. Dík, že jsem mohl na návštěvu.

„No, tak to bych asi měl začít,“ prohlásím, položím ji na gauč a skloním hlavu k jejím prsům.

Vezmu mezi rty bradavku a vsaju ji. Zasténá a okamžitě nadzvedne boky z gauče. Kelly se ohne vedle mě a olízne druhou Michellinu bradavku. Kristepane. Zasténám tak hlasitě, že by to probudilo i mrtvýho.

Kelly se usměje. „Řekla jsem si, že by se ti hodila pomoc.“ A potom si prolíbá cestu po Michellině plochém břiše až tam, kde se její kamarádce setkávají stehna.

Zapomeňte na nebe. Tohle je úplná nirvána.

Vydám se stejným směrem jako Kelly. Moje rty putují po opálené kůži a hebkých křivkách, až dojdu k místu, z kterýho se mi sbíhají všechny sliny. Kelly si ho už vychutnává. Bože můj. Nevím, jestli se dokážu ovládat dost dlouho na to, abych je nejdřív obě udělal. Už tak jsem až moc blízko vrcholu.

Nevšímám si pulzování ve vlastním rozkroku, olíznu si spodní ret, skloním hlavu o kousek blíž k Michellině kundičce a… barákem se rozezní zkurvenej zvonek.

Do prdele práce. Zadívám se k televizi. Digitální budík na přehrávači blu-ray ukazuje půl devátou. Přemýšlím, jestli jsem někomu z kluků řekl, že se můžou klidně stavit, ale dneska jsem mluvil jenom se svými spolubydlícími a ti jsou všichni pryč. Garrett a Logan odjeli i se svýma holkama před hodinou do Bostonu a Tucker dneska bere nějakou holku do kina.

„Vydrž.“ Škádlivě olíznu Michelle stehno a zvednu se, abych našel boxerky.

Jakmile mám penis schovanej, dojdu do haly ke dveřím. Když uvidím, kdo stojí na prahu, přimhouřím oči.

„Špatný načasování, panenko,“ povím Hannině nejlepší kamarádce. „Tvoje kámoška už odjela. Vrať se v neděli.“ Ustoupím, abych zavřel dveře. Jo, jsem hulvát.

Naneštěstí se tý blondýnce povede strčit sněhuli do dveří. „Nebuď vůl, Deane. Víš přece, že tu zůstávám na víkend.“

Povytáhnu obočí. „Ech? Cože?“ Zadívám se na ni trochu pozorněji. Až teď si všimnu, že má na rameni nacpaný batoh. A u nohou jí stojí malý růžový kufr.

Allie Hayesová si zhluboka povzdechne. „Logan ti to všechno napsal. Tak už mě pusť dovnitř. Mrznu.“

Nakloním hlavu. A potom jí nijak jemně odkopnu nohu ze dveří. „Vydrž. Hned jsem zpátky.“

„Děláš si ze mě pr–“

Dveře se zabouchnou a její naštvaný výkřik ztlumí.

Začínám být pěkně otrávenej. Vběhnu do obýváku, kde si Michelle a Kelly snad ani nevšimly, že s nimi nejsem – obě se vášnivě líbají. Chvíli mi trvá, než najdu mobil, a když ho zvednu z podlahy, zjistím, že Hannina kámoška nekecala.

Na displeji mi bliká oznámení o pěti nepřečtených textovkách. To se tak stává, když si užíváte se dvěma sexy holkama. Trojka má vždycky přednost před kontrolou mobilu. Jasný jak facka.

Logan: O víkendu u nás přespí Wellsčina kámoška Allie.

Logan: Nevytahuj na ni to svý péro. Nemáme s Garem chuť tě zmlátit do bezvědomí, jestli na ni budeš něco zkoušet. Wellska by se na to ale mohla dívat jinak. Takže: péro = schovat = neobtěžuj hosta.

Hanna: Do neděle u vás přespí Allie. Má teď složitější období. Nic na ni nezkoušej, jinak budu mrzutá. A ty jistě nechceš, abych byla mrzutá, že ne?

Uchechtnu se. Hanna je jako vždy rozená diplomatka. Rychle pročtu zbývající zprávy.

Garrett: U mě v pokoji přespí Allie.

Garrett: Tvoje péro zůstane přes noc ve tvým pokoji.

Bože, co mají dneska všichni s mým pérem?

A to si to nemohli naplánovat ještě hůř? Nespokojeně se zadívám ke gauči. Kellyiny prsty jsou přesně tam, kde bych chtěl mít ty svoje.

Odkašlu si a obě se na mě podívají. Michelle vypadá hodně spokojeně. Není divu, když jí její kamarádka věnuje tolik pozornosti.

„Fakt mě to štve, ale musíte jít,“ oznámím jim.

Obě na mě vykulí oči. „Co prosím?“ vyhrkne Kelly.

„Venku stojí tak trochu neplánovaný host,“ vysvětlím neochotně. „Takže odteď se tu nebude konat nic mládeži nepřístupnýho.“

Michelle si odfrkne. „Odkdy tě zajímá, jestli tě někdo vidí při sexu?“

Na tom něco bude. Obvykle je mi jedno, jestli se někdo dívá. Většinou tomu i dávám přednost. Před Hanninou kámoškou si to ale dovolit nemůžu. Ani před Hannou nebo Grace, když už jsme u toho. U kluků je mi to buřt. Ti už vědí, jak to chodí. Je mi ale jasný, že Garrettovi ani Loganovi by se nezamlouvalo, kdybych se před jejich holkama neuhlídal. Kdysi se mnou ti kluci lovili po barech svolný holky. Co ale vstoupili do vod vážných vztahů, stali se z nich puritáni. Fakt smutný.

„Ta holka je křehká květinka,“ vysvětlím suše. „Určitě by omdlela, kdyby nás tři viděla pohromadě.“

„To bych teda neomdlela,“ ozve se od dveří Alliin naštvaný hlas.

Teď už jsem taky naštvanej. To si ta holka fakt vešla do baráku, jako by jí to tady patřilo? Tak to teda ne.

Zamračím se na ni. „Řek jsem ti, abys počkala venku.“

„A já ti řekla, že mrznu,“ odsekne. Nevypadá, že by ji nějak zarážela přítomnost dvou nahých holek, které se rozvalují sotva tři metry od ní.

Moji hosté sjedou Allie pohledem, jako by byla kolonií bakterií, na kterou se dívají pod mikroskopem. Potom nakrčí nos a lhostejně se od ní odvrátí, jako by byla jen, no, kolonií bakterií pod jejich mikroskopem. Holky bývají v mojí přítomnosti dost soutěživý, tyhle dvě ale v Allie evidentně nevidí žádnou konkurenci.

Nemůžu říct, že bych se jim divil. Allie má na sobě naducanou černou bundu, zimní boty a palčáky, světlý vlasy má zastrkaný pod červenou pletenou čepici. Je začátek listopadu – na zemi neleží žádný sníh, vzduch taky není nijak chladný a není zatím důvod se takhle nabalovat. Pokud teda nejste cvok. Začínám si ale říkat, že právě to Allie Hayesová možná je, protože ta holka si bez okolků vpadla do obýváku a kecla si do křesla naproti gauči.

Rozepne si bundu a podívá se přitom na ty dvě. Potom se ohlédne na mě. „Co kdybyste si tu párty přesunuli nahoru? Zůstanu tady a třeba se podívám na film.“

„Nebo můžeš jít do Garrettova pokoje a podívat se na film tam,“ poznamenám. Po pravdě na tom ale nesejde. Svým příchodem nám stejně už zničila atmosféru a mně se moc nechce užívat si s dvěma holkama, když je tu se mnou v domě Hannina nejlepší kámoška.

S povzdechem se otočím k holkám. „Co to odložit na příště?“

Moc neprotestujou. Vážená slečna Allie nám atmosféru nejen že zničila. Ona ji smetla z povrchu zemskýho, kterej navíc posypala solí, aby tu už nikdy k ničemu takhle rajcovnímu nedocházelo.

Allie si ale těch dvou holek, který se teď oblíkají, vůbec nevšímá. Má co dělat, aby ze sebe sundala stovky vrstev zimního oblečení, a ukládá ho na područky křesla. Když je hotová, vypadá v černých legínách a velkém proužkovaném triku mnohem menší. Nemarní čas a v měkkém křesle se rozvalí.

Doprovodím Kelly a Michelle ke dveřím, kde se mi obě v podstatě pokusí vysát obličej. Nakonec se se mnou rozloučí se slovy, že si to u mě vyberou. Než odejdou, rty mám napuchlý a v kalhotách mi zase stojí.

Vrátím se do obýváku. Nedokážu se přestat mračit. „Seš spokojená?“ zavrčím.

„Jak to myslíš?“

„Kvůli tobě si teď nezašukám.“

Allie se zasměje. „Proč sis tu Blonďatou a Blonďatější neodvedl nahoru? Kvůli mně jsi je vykopnout nemusel.“

„Fakt si myslíš, že bych si užíval, když ty sedíš tady?“

To ji znovu rozesměje. „Běžně si užíváš před lidmi. Proč ti najednou sejde na tom, že tu jsem?“ Zamyslí se. „Možná bude problém v tvým pokoji. Hanna říkala, že s holkama vždycky blbneš v obýváku. O co jde? To máš v posteli štěnice, nebo co?“

Zaskřípu zuby. „Ne.“

„Tak proč si neužíváš prasečinky tam nahoře?“

„Protože –“ Zarazím se a znovu se zamračím. „Do toho ti nic není. Proč tu vlastně seš? To začalo na Bristolu hořet?“

„Schovávám se tu.“ Oznámí to, jako bych to snad měl chápat. Vzápětí se rozhlídne po pokoji. „Kde je Tucker? Garrett řekl, že tu bude.“

„Šel ven.“

Vystrčí spodní ret. „No, to je blbý. Ten by se se mnou určitě na nějaký film podíval. Holt mi budeš muset postačit ty.“

„Kvůli tobě si dneska už nezašukám, a teď ještě chceš, abych tu s tebou zůstal?“

„Věř mi, že jsi ten poslední, s kým bych tu teď chtěla být, ale jedu na krizový mód a nikdo jiný tu není. Musíš tu se mnou zůstat, Deane. Jinak udělám něco fakt hodně pitomýho a zničím si tím celý život.“

Matně si vzpomínám, jak mi Hanna povídala, že Allie studuje herectví. Jo, to sedí.

„Prosím.“

Její prosebný výraz mě udolá. Navíc jsem měl vždycky slabost pro modrý oči. Zvlášť když patřej hezkým blondýnám s velkýma prsama.

„Vyhrálas,“ ustoupím. „Zůstanu tu s tebou.“

Celá se rozzáří. „Na co se budeme dívat?“

Zasténám. Je pátek večer a já musel předčasně ukončit boží sex ve třech, abych hlídal nejlepší kámošku holky mýho nejlepšího kámoše.

Jo, a navíc po tom, jak mě Kelly s Michelle líbaly na rozloučenou, jsem ještě pořád tvrdej.

Kurevsky boží, fakt že jo.

2. kapitola

Allie

Moje sebeovládání leží v rukou Deana Heywarda-Di Laurentise, muže, o kterém je známo, že nemá žádné sebeovládání. Takže mám problém. Zatraceně velký problém.

Ale neudělám to. To ne. Seanovi nezavolám. Je jedno, že mi před dvaceti minutami poslal fotku nás dvou z našeho loňského výletu do Mexika. Nahrál fotku do jedné z těch grafických aplikací a poslal mi ji zarámovanou v obrovském červeném srdíčku.

Byl to vážně krásný výlet…

Tu vzpomínku rychle zaženu a z konferenčního stolku zvednu ovladač. „Máš na televizi Netflix?“ Ohlédnu se na Deana. Vypadá, že ho moje přítomnost fakt vytočila.

A buď se mi to jen zdá, nebo mu vážně stojí. Jsem ale slušná holka, proto si ho kvůli tomu nehodlám dobírat. Musím totiž na jeho obranu uznat, že kdybych nepřišla, teď by si už užíval s dvěma holkama.

Sjedu pohledem po jeho hrudi. Nemůžu popřít jednu věc – jeho hruď je úchvatná. Ten kluk je vypracovaný. Vysoký, štíhlý, s dokonale vyrýsovanými svaly. A na tváři má strniště, které mu vážně sekne – ostře řezaný obličej mu pokrývá stín světlých vousů. Docela škoda. Takovýhle blbeček by neměl vypadat tak dobře.

„Jo. Něco vyber,“ odpoví. „Já si ho jenom zajdu nahoru vyhonit a hned jsem zpátky.“

„Dobře. Mám docela chuť na – Počkat. Co?“ Už je ale pryč. S pusou dokořán zírám ke dveřím. Jde si nahoru co? Dělá si srandu, že jo?

I když vím, že je to hodně pitomý nápad, stejně si to představím. Deana v jeho pokoji. Jednu ruku kolem penisu, druhou… na koulích? Nebo jí svírá prostěradlo? Nebo možná stojí u stolu, v druhé ruce drtí desku, kouše se do spodního rtu…

Proč tu vůbec přemýšlím nad tím, jak ten kluk masturbuje?

Potřesu hlavou, abych se vzpamatovala. Klikám na ovladači, dokud nenajdu Netflix. Začnu projíždět seznam nejnovějších filmů.

Dean se vrátí ani ne o pět minut později. Naštěstí má kalhoty, i když boxerky si svlékl. To vím moc dobře, protože tepláky mu visí tak nízko na bocích, až skoro vidím… místa, která vidět nechci.

Hruď má pořád nahou a tváře má lehce zrůžovělé.

„To sis šel vážně vyhonit?“ otážu se.

Přikývne, jako by o nic nešlo. „A co? To fakt čekáš, že tu budu sedět s modrýma koulema?“

Zírám na něj. „Odmítneš sex, protože jsem s tebou v jednom baráku, ale klidně si jdeš nahoru dělat tamto?“

Samolibě se usměje. „Klidně bych to udělal tady dole, ale to by tě pak až moc lákalo udělat mi to sama. Jenom jsem chtěl bejt ohleduplnej.“

Neprotočit panenky mi přijde jako nadlidský úkon, tak se tomu přestanu bránit. „Věř mi, že bych se ovládla.“

„Dyž bys měla můj penis jako na stříbrným podnosu? Ani náhodou. Nedokázala by sis pomoct.“ Povytáhne obočí. „Mám fakt skvělej penis.“

„Jo, jasně. Tím jsem si jistá.“

„Nevěříš? Ukážu ti fotku.“ Natáhne se po mobilu na stolku. Potom se ale zarazí a místo toho se chytne za gumu od tepláků. „Nebo ti to můžu ukázat naživo, jestli chceš.“

„Nechci. Ani zdaleka.“ Kývnu na televizi. „Něco jsem vybrala. Už jsi to viděl?“

Dean se ušklíbne, když na obrazovce uvidí plakát k filmu. „Proboha, tys vybrala tohle? Vždyť jsou tam tři nový horory, na který se můžeme kouknout. Nebo kompletní filmografie Jasona Stathama.“

„Žádný horory,“ prohlásím neústupně. „Nerada se bojím.“

„Fajn. Tak co třeba nějakej akčňák?“

„Nemám ráda násilí.“

Frustrovaně stiskne rty. „Panenko, nebudu se dívat na film o –“ Zamžourá na obrazovku. „‚O ženě, jejíž život nabere nový směr poté, co nevyléčitelně onemocní.‘ Tak to sakra ani omylem.“

„Prý je to dobrý,“ namítnu. „Ten film získal Oscara!“

„Víš, co ještě získalo Oscara? Mlčení jehňátek. Čelisti. Vymítač ďábla,“ opáčí samolibě. „A to jsou všechno horory.“

„Můžeme se tu klidně hádat celou noc, ale nehodlám se dívat na žádný film, v kterém stříká krev, plavou žraloci nebo všechno vybuchuje. Smiř se s tím.“

Dean viditelně zatne zuby. Potom ale čelisti uvolní a ztěžka povzdechne. „Fajn. Jestli ale mám ten mizernej film protrpět, musím si nejdřív dát travku.“

„Jen si posluž, brouku.“

Vydá se ke dveřím a něco si tiše mumlá pod vousy.

Table of Contents

copyright

titul

1. kapitola

Allie

Dean

2. kapitola

Allie