Karol Habala

Historické úspechy demokratického kapitalizmu

Ukážka z elektronickej knihy

Dovoľte mi, aby som sa zmienil o encyklike *Centesimus Annus* pápeža Jána Pavla II. vydanej v máji 1991, ktorá úplne vystihuje zámery tejto knihy, pretože analyzuje: „slobodnú spoločnosť pozostávajúcu z troch stavebných zložiek, z troch sústav slobodných inštitúcií, ktoré stelesňujú trojitú slobodu: politickú, ekonomickú a morálno-kultúrnu. Cesta k vytvoreniu slobodnej spoločnosti je dlhá, namáhavá a zložitá. Avšak zápasy o jej zdolávanie sú mohutným zdrojom radostného uspokojenia – práve pre jej namáhavosť a tiež preto, že týmito zápasmi napĺňame svoje prirodzené poslanie, poslanie inteligentných a slobodných osobností.“

ÚVOD: ŠTÚDIE O DUCHOVNOM BOHATSTVE NÁRODOV

Žiadny z politicko-ekonomických systémov, ktoré vytvárali podobu dejín (napr. USA), nevyšiel takým prevratným spôsobom v ústrety každodenným ľudským túžbam ako demokratický kapitalizmus. Predĺžil priemerný ľudský život, priblížil na dosah ruky odstránenie chudoby a hladomoru, rozšíril možnosti samostatného rozhodovania vo všetkých oblastiach ľudského života.

Všimnime si, akú dôležitosť prisudzovali kapitalistickej revolúcii Marx a Engels[1]:

- Počas svojho ani nie storočného panovania vytvorila buržoázia mohutnejšiu a kolosálnejšiu produktívnu silu ako predchádzajúce generácie dohromady.

- Podriadenie prírodných síl človeku, zavedenie strojovej výroby, aplikácia chémie v priemysle a v poľnohospodárstve, motorická doprava, železnice, elektrický telegraf, obrábanie celých kontinentov, regulácia riek.

- V ktorom predchádzajúcom storočí bolo možné len tušiť, že spoločenská práca skrýva vo svojom lone také produktívne sily?

Čo máme na mysli pod pojmom demokratický kapitalizmus? Rozumieme tým zjednotenie troch systémov:

1) ekonomický, ktorý má prevažne tržný charakter a slobodu ekonomického podnikania,

2) politické zriadenie, ktoré rešpektuje právo jedinca na život, slobodu a hľadanie osobného šťastia,

3) systém kultúrnych inštitúcií, ktorých činnosť je motivovaná ideálmi slobody a všeobecnej spravodlivosti.

Stručne povedené, ide o tri dynamické a konvergujúce systémy, ktoré fungujú ako jeden jediný;

- demokratické spoločenstvo,

- ekonomický (založený na trhu a tržných stimuloch),

- morálno-kultúrny systém (ktorý je pluralistický a v najširšom zmysle slova liberálny).

Ako príklady možno uviesť spoločenské systémy v Spojených štátoch, Západné Nemecko a Japonsko. Podľa vžitých názorov nie je väzba medzi politickým systémom a tržnou ekonomikou len historickou náhodnosťou, ale je táto väzba silnejšia. Politická demokracia je v praxi zlučiteľná jedine s tržnou ekonomikou. Oba tieto systémy: politický aj ekonomický, dodávajú životaschopnosť pluralistickej liberálnej kultúre a súčasne svoju životaschopnosť z tejto sféry sami spätne čerpajú.

Je potrebné tu konštatovať, že moderná demokracia aj moderný kapitalizmus sa vyvíjali z identických historických impulzov. Ich cieľom bolo;

- obmedziť právomoc štátu a zabrániť tým jeho tyranii a stagnácii,

- dať voľný priechod energii jednotlivcom a nezávisle organizovaným komunitám, a preto mohli medzi obyvateľstvom vznikať bojové heslá typu Veľkomestská klíma oslobodzuje človeka[2]. Občania týchto veľkomiest bojovali proti ochromujúcim daniam, prebujnenej byrokracii a zväzujúcim predpisom, ktorými ich sužoval štát aj cirkev.

Uskutočnenie mravných vízií občanov týchto veľkomiest si vyžadovalo samosprávu v podobe mestských republík a slobodných miest. Tieto vízie usmerňovali ich ekonomickú činnosť k princípu voľných trhov a kontraktov. Vytvárali postupne pospolitosti založené na spoločenských dohodách, zmluvách, tzv. Covenantoch[3] - všeobecnom hlasovacom práve, deľbe moci a záruke individuálnych práv.

„Demokracia a trh sa síce z hľadiska konceptuálnej logiky vzájomne podmieňujú, avšak autentická skúsenosť potvrdzuje, že politický systém rešpektujúci individuálne práva nevyhnutne smeruje k takému ekonomickému systému, ktorý posilňuje akcieschopnosť (kreativitu) každého jednotlivca. Rovnako tiež ekonomický systém založený na trhu a individuálnej iniciatíve po čase zákonite inklinuje k politickému systému, ktorý rešpektuje ľudské práva a slobody.“

Ekonomické slobody sú totiž bez politických slobôd vnútorne nestabilné. Občania, ktorí dosiahnu slobodu v ekonomickej sfére, sa začnú skoro dožadovať aj slobody politickej. Štát, ktorý nepripúšťa žiadne obmedzovanie svojich právomocí v oblasti ekonomiky, zákonite likviduje aj slobody politické!

Milton FRIEDMAN (nositeľ Nobelovej ceny za „teóriu peňazí, inflácie, nezamestnanosti a ľudského kapitálu v r.1976) presadzoval teóriu:

„Čím menej priestoru necháte vláde, aby ovplyvňovala vaše životy, a čím viac zodpovednosti vezmete do svojich rúk, tým slobodnejší a bohatší budete. Rozdiel je v tom, že súkromný podnik, ktorý urobí chybu, skrachuje. Štátny úrad (aj podnik) pravdepodobne dostane vyšší rozpočet. Základnou súčasťou ekonomickej slobody je sloboda zvoliť si spôsob využitia nášho príjmu, koľko máme minúť pre seba a za čo, koľko máme uložiť a v akej forme, koľko dať a komu.“

Demokratické štáty, medzi ktoré patria USA, Kanada, Švédsko, Holandsko, Dánsko, Izrael, Západné Nemecko, trvalo zachovávajú súkromný sektor, trhy aj pôsobenie ekonomických stimulov! Demokratické spoločenstvá sú závislé na tom, či dochádza k ekonomickému rastu. Žiadna tradičná ani socialistická spoločnosť, dokonca vôbec žiadna spoločnosť v súčasných dejinách nenastolila úplnú rovnosť medzi jednotlivcami či triedami. Existujú rozdiely v miere talentu, rozdiely v ambíciách, ale uplatňovanie ľudskou bytosťou sa neúprosne individualizuje. Žiadny spravodlivý a slobodný systém nemôže nikdy všetkým zaručiť dosiahnutie rovnocenných cieľov.

Legitimita demokratického systému teda nespočíva v tom, že by sľuboval všetkým rovnaké úspechy, ale v tom, že ponúka všetkým rovnakú príležitosť! Zdrojom tejto legitimity musí byť viera každého jednotlivca, že má možnosť zlepšiť svoje životné podmienky. Táto viera môže byť naplnená len v podmienkach ekonomického rastu. K uskutočneniu slobody je nutný dostatok priestoru a otvorenosť. Sloboda okrem už uvedeného si vyžaduje tiež sociálnu mobilitu. Zatiaľ čo rozdiely medzi jednotlivými spoločenskými vrstvami nutne zostávajú, jednotlivci musia mať možnosť vzostupu z nižšej vrstvy do vyššej!

Reálny ekonomický rast je východiskom z jedného bludného kruhu, spoločenský pohyb jednotlivcov z druhého. Ak ekonomika stagnuje, hobbesovská vojna „všetci proti všetkým“ vyvoláva zdanie, že demokracia nefunguje. Ak je demokracia uvoľnená ekonomickým rastom zo svojich pút, získava si všeobecnú podporu.

Nejde len o to, že logika demokracie a logika tržnej ekonomiky sa navzájom podporujú k napredovaniu, obe sféry musia mať určitú morálno-kultúrnu základňu. Bez istých morálnych a kultúrnych predpokladov o povahe ľudského jedinca a ľudských komunít, o slobode a hriechu, o možnosti ovplyvňovať dejiny, o práci a úsporách, o zdržanlivosti a vzájomnej spolupráce nie je možné docieliť, aby kapitalizmus a demokracia fungovali. Demokratický kapitalizmus je vďaka svojmu teoretickému aj praktickému spojeniu s trojzložkovým systémom zložitým pojmom.

01.HISTORICKÉ ÚSPECHY DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU.

Významným medzníkom začiatku éry demokratického kapitalizmu bol rok 1776. Takmer súčasne s vydaním knihy Adam SMITH-a „An Inquiry into the Nature and Causes of the Wealth of Nations“ (Štúdia o podstate a zdrojoch bohatstva národov), vznikla prvá demokratická kapitalistická republika v Spojených štátoch. Do tej doby bol klasický model politickej ekonómie merkantilistický[4]. Vláda ľudovej samosprávy bola do r.1800 vecou úplne nezvyklou.

Demokratických spoločností bolo málo (patrili medzi nich predovšetkým Veľká Británia a Spojené štáty). Takmer všetky ostatné štáty mali autoritatívnu povahu. Ekonomické podnikanie vo väčšine svetadieloch stagnovalo. Aj keď boli Spojené štáty doposiaľ v plienkach, mali v roku 1800 so svojimi štyrmi miliónmi obyvateľov viac súkromných korporácií než celá Európa dohromady.

Zavedenie tržnej ekonomiky vo Veľkej Británii a v Spojených štátoch spôsobilo vo svete od r.1800 do súčasnosti viac prevratných zmien než ktorákoľvek iná sila. Po päťtisícročných váhaniach prišli ľudia konečne na to, ako dosahovať bohatstvo trvalým a systematickým procesom. Vo Veľkej Británii sa medzi r.1800 a r.1850 reálne mzdy takmer zdvojnásobili. Pretože počet obyvateľov narástol štyrikrát, nárast produkcie (továrenskej výroby) za toto 19. storočie tvoril 1600 %. Katolícka cirkev novým ekonomickým procesom neporozumela. Oficiálne prostredníctvom svojich teológov často vyhlasovali, že nový duch kapitalizmu je materialistický, svetský, náboženstvu nebezpečný. Pápež Pius XI. označil za tragédiu 19.storočia skutočnosť, že cirkev stratila robotnícku triedu a ešte závažnejšou tragédiou však bola neschopnosť cirkvi pochopiť morálno kultúrne korene novej ekonomiky (v kapitalizme).

Možnosti, ktoré nový systém poskytuje sú naozaj mnohotvárne. Teológia je sútavnou reflexiou Boha a jeho zámerov s ľudským pokolením; „logos“ a „theos“ predstavuje systematické skúmanie Boha. Judaizmus a kresťanstvo zaujímajú medzi svetovými náboženstvami zvláštne postavenie, pretože pochopili spásu ako dejinné poslanie. Náboženským poslaním (úlohou) židov a kresťanov je premena sveta a očista ľudských duší, vybudovanie kráľovstva Božieho v ľudských srdciach prostredníctvom práce ľudskými rukami.

Robert NISBET vo svojej knihe „History of the Idea of Progres“(Dejiny Myšlienky Pokroku,1980) ukazuje, že: „Pre židovskú a kresťanskú teológiu malo hlavný význam kvalitatívne rozlišovanie medzi budúcnosťou a minulosťou. Judaizmus a Kresťanstvo patria medzi náboženstvá, ktoré sa nezaobídu bez historického vedomia, pretože smerujú k určitému cieľu.“

02. OD PRAXE K TEÓRII.

Počas viacero generácií boli praktické prednosti demokratického kapitalizmu rovnako evidentné ako pravdivosť obchodného príslovia: „Stačí vymyslieť dokonalejšiu pascu na myši a svet Vám obtrhá ruky“, alebo ešte jedno príslovie: „Bez vízií[5], ku ktorým by sa mohlo ľudstvo uberať, zahynie“.

Nezáujem o teóriu ochudobňuje život ducha a potláča prirodzenosť mladých snívať o vznešených cieľoch. Irving KRISTOL popisuje v knihe „Two Cheers for Capitalism“(Dvakrát sláva kapitalizmu): „Morálnu víziu (podľa jeho slov) duchovne zmrzačená civilizácia, ktorú sme vybudovali na zdanlivo pevných buržoáznych základoch zúfalo potrebuje“!.. „Prvoradým morálnym záväzkom je kritické a nezaujaté myslenie. Spoločnosť sa nechová ako počasie, ktoré nie je možné ovplyvniť. Zodpovednosť za jej podobu nesú ľudské bytosti. Spoločenské formy sú výtvorom ľudského ducha.Je možné dať politicko ekonomickému systému takú podobu, ktorá by bola pokiaľmožno v plnom súlade s judaistickou tradíciou a kresťanskými evanjeliami?“ Jeho približný ideál sformuloval Jacques MARITAIN v knihe Integral Humanizm (Integrálny humanizmus).V ďalšej knihe Reflections on America (Rozjímanie o Amerike,1958), ktorú napísal na základe svojich bezprostredných skúseností z pobytu v Spojených štátoch, že sa skutočná podoba americkej spoločnosti veľmi blíži približnému ideálu, ktorý popísal v knihe Integral Humanizmu (Nedelitelný humanizmus,1936). Michael NOVAK v knihe „The Spirit Democratic Capitalism - Duch Demokratického Kapitalizmu“ (Washington:American Enterprise Institute,1982) problém demokratického kapitalizmu rozpracoval v troch častiach.

V prvej, sa pokúsil sformulovať štrukturálne dynamické idey, ktorými je demokratický kapitalizmus presýtený. Snažil sa vystihnúť jeho ducha (Geist), ktorý ho oživuje. V druhej časti, sa stručne zaoberal tým, čo dnes zostalo z myšlienky socializmu, aby sme sa mohli pozrieť na demokratický kapitalizmus aj z opačnej strany. Tu uvádza: „Predmetom sporu medzi zástancami demokratického socializmu a demokratického kapitalizmu už dávno nie je otázka plánovania. Každý človek si svoju budúcnosť určitým spôsobom plánuje a rovnako musia konať a presadzovať aj politickí a ekonomickí činitelia. Ďalším predmetom sporu je podstata štátu tj. limity politických právomoci a stupeň nezávislosti, ktorý má byť ponechaný hybným silám ekonomiky.“

V poslednej časti, načrtol náboženskú perspektívu demokratického kapitalizmu. Touto časťou (dielom) chce čo najviac nábožensky založených čitateľov presvedčiť, že spravodlivý rozbor amerického systému politickej ekonómie je prameňom múdrosti, ktorý má pre budúcnosť židov, kresťanov a možno aj ostatných veriacich veľkú hodnotu (cenu). V závere uvádza: „Demokratický kapitalizmus nie je kráľovstvo Božie a nie je bez hriechu. Všetky známe systémy politickej ekonómie sú však horšie!“

I. IDEÁL DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU.

Demokratický kapitalizmus nie je len samotným systémom, ale je aj určitým životným štýlom. Jeho étos[6] v sebe obsahuje osobitnú evolúciu pluralizmu, rešpekt k nepredvídaným a náhodným následkom, svojbytné chápaniehriechu a nové, sebe vlastné vnímanie jedinca, rodiny a spoločenstva.

1.1. ČO JE TO DEMOKRATICKÝ KAPITALIZMUS.

Podľa svetoznámeho ideológa Reinhold Niebuhr-a: „Ak systém v ktorom žijeme, je lepší než všetky teórie, ktoré o ňom existujú, tak to znamená, že strážcovia jeho ducha, básnici, filozofovia a kazatelia neprenikli k jeho skrytým prameňom. Neporozumeli jeho duchovnej múdrosti a nestali sa jeho hlásateľmi. Nemilujú svoju vlastnú kultúru.“ Reinhold Niebuhr vo svojich knihách sa zmieňuje o „paradoxe demokratického kapitalizmu“. Paradox demokratických štátov spočíva v tom, že úspechy jeho politického a ekonomického poriadku ohrozujú jeho kultúrny poriadok. Uvádzajú sa najčastejšie sa vyskytujúce výčitky:

1)Korumpujúci vplyv nadbytku. Zdravý vývoj demokratickej republiky závisí na disciplinovanosti občanov, ale politický poriadok demokratického kapitalizmu je ohrozený ich laxnosťou. Ekonomický systém sa opiera o zmysel pre povinnosť, disciplinované novátorstvo a sporivosť. Rast produktivity nie je stály a dlhy nara staju. Občania túžia získať niečo za nič a v skutku sa im tohto aj dostáva. Výsled kom je inflácia a recesia[7]

2)Štrukturálna nezodpovednosť. Politickí vodcovia sľubujú výhody, ktoré sa stali zvláštnymi, pre demokraciu príznačnými formami úplatkov. Kariéry politických vodcov sú kratšie než následky ich činov. Štát preberá stále väčšie finančné záväzky a napriek tomu verejnosť neprestáva volať - ešte viac ! Politickí vodcovia preto utrácajú a utrácajú a preto táto nedôstojná činnosť je považovaná za jasné úplatkárstvo. Áno, sú to úplatky, pretože volebné hlasy je ťažšie získať obmedzo vaním výhod. Peniaze, ktoré míňajú nie sú ich, sú to peniaze, ktoré systém nevytvára - avšak stráca.

3)Štrukturálna chyba. Táto chyba demokratických štátov, ktoré vykonávajú politiku všeobecného sociálneho zabezpečenia, spočíva v tom, že ich väčšia časť obyvateľstva túži žiť nad pomery. Slabá ľudská povaha triumfuje nad zdravým rozumom vo veciach verejných aj v súkromnom živote.

4)Trieda verejnej moci. Narastá množstvo tých, ktorí vidia v systéme rozšírených vládnych právomocí príležitosť k mocenskému vzostupu, k osobnému zabezpe čeniu, k nahromadeniu majetku a k získaniu moci. Najviac sa do ich čela dostáva v stále väčšej miere inteligentnejšia, neschopná, húževnatá elita - elita superbia, ktorá je dostatočne silná, aby mohla konkurovať elite podnikateľskej - elita cupiditas a to chytrosťou, cieľavedomosťou aj vplyvom.

Donedávna bolo možné len v prosperujúcich demokraciách dosiahnuť bohatstvo len jedným spôsobom, teraz sa ponúkajú dva spôsoby. Predtým viedla cesta k cieľu výhradne cez súkromný sektor, teraz sa otvára schodná cesta sektorom verejným. Súkromný sektor je totiž podriadený zákonu a tí, ktorí zákon sami vytvárajú, doplňujú a presadzujú, majú v rukách potrebné donucovacie prostriedky. Túžba po moci

-superbia, má hlbšie korene, je nákazlivejšia a rozšírenejšia (najmä v socializme) než túžba po bohatstve

–cupiditas, prostredníctvom podni kania.

5)Upadajúce postavenie aristokracie. V tržnom systéme demokratického kapitalizmu trpia vedúce osobnosti morálno kultúrnej sféry už dlhú dobu, úplnou stratou svojho spoločenského štatútu. V úplne diferencovanom systéme, ktorý previedol a realizoval odluku cirkvi od štátu je úplne nemysliteľné, aby sa arcibiskup tešil rovnakému štatútu ako to bolo v tradičných spoločnostiach (feudalizme, kresťanskom socializme). Postavenie, ktoré mali v týchto spoločnostiach umelci a učenci, nie je tak ľahko dosiahnuteľné v podmienkach komerčného (obchod ného) trhu. V demokratickom kapitalizme je napriek tomu dominujúcou triedou– trieda obchodníkov. Hodnotové miery stanovené trhom sú len zriedkakedy totožné s meradlami umeleckého a intelektuálneho majstrovstva. Komerčný trh možno rozpozná niektoré výnimočné talenty (Dickens), ale skôr sa zdá, že preferuje tvorcov, ktorí pochlebujú konvenčným[8] hodnotám. V tržných podmienkach sú požiadavky najvyššej dokonalosti značne rozdielne.

6)Závisť. Zatrpknutosť intelektuálov žijúcich v demokratickom kapitalizme bude ne vyhnutne stále žieravejšia. Finančné ohodnotenie výnimočných intelektuálov s umeleckými schopnosťami je často nižšie než špičkových obchodných manažé rov, športovcov alebo estrádnych komikov. Vynikajúci bádateľ v odbore sociálnych vied poberá menší plat než jeho menej nadaný brat, ktorý pracuje pre podnikateľ skú firmu. Žiadostivosť, pochádzajúca zo závisti, zakázal Jahve-Hospodin hneď vo dvoch v desiatich Božích prikázaniach[9], pretože príliš dobre pozná jej silu a moc nad ľudskou povahou. 7)Vkus. Kultúra demokratického kapitalizmu je v najvyššej možnej miere opo vrhovaná pre svoje buržoázne a filištínske chúťky. Pri tom vkus ktoréhokoľvek firemného manažéra je prinajmenšom na rovnakej úrovni ako vkus mnohých profesorov sociológie. Trh podporuje „suverenitu konzumentov, ktorá je podľa presvedčenia väčšiny socialisticky orientovaných intelektuálov pre obyčajných smrteľníkov škodlivá“. „Voľnosť výberu, ktorá dáva ľuďom demokratická spoločnosť, otvára naplno stavidlá vulgárnosti. Intelektuálne založení socialisti často požadujú demokratizáciu ekonomického systému. Uráža ich jak existencia ekonomických elít, tak aj estetická a morálna priemernosť konzumentov vystavených podmienkam voľného trhu.“

1.2. AKÝ JE DUCH DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU ?

Zoznámime sa najprv s Max WEBER-om (1864-1920), s prvým veľkým sociologom, ktorý študoval svetové dejiny s cieľom pochopiť jedinečnosť modernej západnej civilizácie. Takmer každý gramotný človek na Západe sa stretol s jeho teóriami prameňov v podobe všeobecne používaných termínov typu - etika práce. Jeho dielo „Protestant Ethic and the Spirit of Capitalism“ (Protestantská etika a duch kapitalizmu) študovali tri generácie univerzitných študentov v USA ! Max WEBER bol agnostik, štúdium svetových civilizácii v ňom však vzbudilo mimoriadny záujem o náboženskú dimenziu všetkých spoločenských systémov. Fascinoval ho Geist (duch), ktorý naplňuje jednu a tú istú ľudskú činnosť v rôzných kultúrach úplne odlišnými kozmickými a úzko funkčnými významami. Príkladom ľudskej činnosti, ktorá existuje od nepamäti vo všetkých významnejších kultúrach a érach je nákup a predaj. Obchodom preslávené civilizácie napr. starí Feničania (dnešní ortodoxní Libanončania) buď existovali celé stáročia alebo vstúpili na scénu, zapísali sa do dejín a opäť zmizli. Geist, ktorý všetkou touto aktivitou obchodovania preniká, totiž preukazuje v jednotlivých kultúrach ohromujúce premeny.

M.WEBER-ovým záujmom bol stret medzi tradičnou a modernou kultúrou, konflikt medzi moderným a tradičným svetom. Čo je vlastne na modernom kapitalizme nového? M.WEBER si všimol, že v kapitalistickej spoločnosti nadobúda obchod nového významu. Stáva sa súčasťou nových ekonomických pravidiel a rozširuje horizonty ľudských dejín. Je vedený v úplne novom duchu. Na základe vlastnej skúsenosti veľmi dobre vedel o čom píše.

Pochádzal z protestantskej rodiny evanjelickej denominancie[10], ktorá bola v roku 1731 spolu s ďalšími protestantmi (po 30 ročnej vojne) vyhnaná zo SALZBURGU neblaho presláveným katolíckym arcibiskupom Leopoldom Firmainom. Usadila sa v BIELEFELD-e, kde si WEBER-ov dedko zriadil celkom pohodlnú tkáčsku živnosť predkapitalistického typu. Pretože sa však zaoberal len nákupom a predajom, jeho vnuk si skoro všimol, že nemá kapitalistického ducha. Pravdaže Maxov strýko (najstarší syn), ktorý živnosť zdedil, napriek zdeseniu celej rodiny tohto kapitalistického ducha odkiaľsi pochytil. Staticky opakujúca činnosť ho neuspokojovala, a preto vsadil na perspektívu rozvoja: racionalizáciu a modernizáciu. Všestrannému rozkvetu svojho obchodu venoval mimoriadne úsilie. Systematicky viedolzáznamy zákazníkov a drobných dodávateľov, zamestnával návrhára a začal regulovať dopyt a ponuku.

M.WEBER-ová matka priniesla do rodiny veľký majetok, za čo Max-senior neprejavil seba lepšie známky vďačnosti. Bola plne oddaná kalvínskej viere, zatiaľ čo jej manžel bol úplne laxný. So zanietením pomáhala chudobným a zúčastňovala sa náboženských polemík, čím zadala príčinu k neustálym rodinným hádkam. V roku 1898, keď mu bolo 24 rokov M.WEBER nervove ochorel. Štyri roky sa z tejto choroby liečil. V ďalších desiatich rokoch neprednášal, ale len sa stýkal so svojími študentmi. Prvý spis, na ktorého dokončenie sa cítil dostatočne silný, pozostával z dvoch rozsiahlych článkov, ktoré publikoval v rokoch 1904 a 1905 a ktoré neskôr vyšli pod spoločným názvom „The Protestant Ethic and the Spirit of Capitalism“ (Protestantská etika a duch kapitalizmu).

Čo mal M.WEBER na mysli pod pojmom: Duch kapitalizmu ? Najprevratnejším výdobytkom kapitalistického ducha je podľa WEBER-a pojem trvalého rastu.

Zisk, nie je v ľudských dejinách ničím novým, je tak starý ako ťavie karavány a plachtenie lodí. Starovek síce rozlišoval cyklicky charakter prosperity: roky chudobné a roky hojnosti, ale až s príchodom kapitalistického ducha prišlo ľudstvo k poznaniu, že: vytrvala aplikácia inteligencie, môže novým a nevídaným spôsobom rozšíriť jeho obzory. M.WEBER rozlišuje medzi ziskom, ktorý je zvyšovaný vytrvalým a sústavným úsilím a “ziskom“, ktorý je dosahovaný dobrodružnými a pirátskymi akciami, šťastnou náhodou a ktorý spadne do lona bez vlastného pričinenia. Po mnoho generácií, po objavení Ameriky a po otvorení námorných ciest na Ďaleký Východ, zostával dominantnou ekonomickou teóriou merkantilizmus[11], čiže štátom riadená ekonomika. Trh síce obohatil nové druhy tovarov, ale metódy a postupy obchodovania zostali rovnaké z minulých storočí. Výnimkou „slobodných miest“ sa riadenie ekonomiky, snažil udržať pod svojou kontrolou štát.

Prvým kto písal o nových možnostiach organizácie ekonomiky, bol pravdepodobne John LOCKE (1632-1704). Vo svojom diele „Second Treatise of Civil Government“ (Druhé pojednávanie o občianskej vláde) píše:

„Neobrábaná plantáž jahôd síce môže za vysoko priaznivých prírodných podmienok priniesť zdanlivo hojnú úrodu, ale ak ju podrobíme kultivácii a starostlivosti praktickej inteligencie môže dosiahnuť, aby sa na rovnakej plantáži urodilo nie dvakrát, ale desaťkrát viac jahôd..“ „A tak o človeku, ktorý zaberie pôdu a získa tak z desiatich akrov[12] omnoho viac prostriedkov pre svoju obživu, ako by získal zo sto akrov ležiacich vo voľnej prírode, je možné oprávnene tvrdiť, že ľudstvu daroval deväťdesiat akrov pôdy“.

V závere knihy John LOCKE definuje teologický pojem:

„Ak je stvorenie ponechané ľadom, zostáva neúplné. Ľudia sú povolaní k tomu, aby sa na stvorení podieľali spolu s Bohom a aby rozvíjali skrytý potenciál, ktorý do nich Stvoriteľ vložil. Stvorenie je plné tajomstiev, ktoré čakajú na svoje objavenie. Je plné hádaniek a Stvoriteľ očakáva, že ich ľudská inteligencia rozrieši. Svet, ktorý vzišiel z jeho rúk, ešte nebol tak bohatý, akým by ho ľudia mohli urobiť“.

Dejiny už nemali byť chápané ako cyklický proces. J.LOCKE-ho pokračovatelia zásadne prehodnotili učenie o Božom pôsobení v tomto svete v - teodicea[13]:

„Božie dielo v ľudských dejinách by malo byť chápané ako progresívne, otvorené, podriadené ľudskej slobode a úsiliu. Akoby poslanie ľudských bytostí odrazu získalo na vznešenosti. Ľudia už nemajú pristupovať ku svojmu údelu pasívne, poddajne s vyhliadkou k večným útrapám. Boli povzbudzovaní k vynaliezavosti, predvídavosti a k usilovnej práci. Poslúchnutím a realizáciou tejto Božej výzvy majú vybudovať a zdokonaliť Božie kráľovstvo na zemi.“

Podľa M.WEBER-a: „Reformácia zabuchla dvere kláštorov a zužitkovala energiu ľudských cností pre svetské účely. V pokroku a v ekonomickom raste začala byť videná Božia vôľa. Pokrok nariaďoval osobitnú disciplínu, ktorá predstavovala určitý druh asketizmu[14], ktorý nie je z tohto sveta. Naša planéta sa odrazu javí plná sľubov pre vedu, umenie, náboženstvo, dokonca aj pre dosiahnutie súkromného pohodlia.“ Byť dobrým kresťanom a prejavovať najvyššie občianske cnosti vyústilo do jediného: pracovať pre prospech ľudského pokroku !

V náboženstve, predovšetkým v katolíckom, videl Voltair baštu odporu proti pokroku a napísal: Ecrasez l´infame!

Angličanov (podľa Montesquieu-vho prehlásenia) preslávila v Európe výnimočná dokonalosť v troch oblastiach;

- v zbožnosti,

- v obchode,

- vo sfére občianskych slobôd.

Koniec ukážky

1 K.Marx a F.Engels- The Comunist Manifest (str.13-14 International Publishers,1948).

2 Max WEBER- The City (The Free Pres,1958).

3 COVENANT- Prvá zmluva bola uzavretá na obranu náboženských slobôd (uzatvorená presbyteriánmi v roku 1557) v Škótsku.

4 MERKANTILIZMUS- směr hospodárskej politiky, ktorý hladal zdroj bohatstva v obchode a v hromadení

kapitálu (najmä zlata a striebra).

5 VÍZIA- videnie do budúcnosti, predstava, predstavivosť.

6 ÉTOS- mravný základ, charakter, charakternosť.

7 RECESIA- miernejší, spravidla krátkodobí hospodársky aj ekonomický pokles.

8 KONVENCIA- dohovor, dohoda; zmluva /angl. COVENANT/.

9 VIII.PRIKÁZANIE- „Nepovieš krivé svedectvo proti blížnemu“. IX. PRIKÁZANIE- „Nepožiadaš dom svojho blížneho“.

10 DENOMINANCIA- Malá (najmä protestantská) náboženská organizácia, skupina.

11 MERKANTILIZMUS- v 16.až 18. storočí smer hospodárskej politiky, ktorý hľadá zdroj bohatstva v

obchode a v hromadení tovarov.

12 1 acra = 4046,85 m^2.

13 TEODICEA- Dôkaz a ospravedlnenie Božej existencie aj vzhľadom na existujúce zlo vo svete.

14 ASKÉZA- Prísny spôsob života spojený s odriekaním, zdržanlivosťou. Rozličné postupy zámerného

potláčania prirodzených ľudských potrieb...

15 X.PRIKÁZANIE -„Nepožiadaš dom svojho blížneho, ani jeho sluhu, ani jeho slúžku, ani jeho vola, ani

jeho osla, ani nič, čo patrí tvojmu blížnemu“.

16 STOICIZMUS- Filozofický smer starovekej filozofie usilujúci sa o múdrosť a životnú vyrovnanosť.

17 DETERMINIZMUS- Presvedčenie, že ľudské konanie je predurčené, determinované (vnútornými alebo

vonkajšími) príčinami a danosťami.

18 RELEVANCIA- závažnosť, významnosť, dôležitosť, relevantnosť.

19 KORPORÁCIA- 1.združenie, zväz, spolok osôb spojených spoločnými záujmami alebo úlohami;

2.právnická osoba s majetkom prevažne osobným (napr. spolok) v USA obchodná

organizácia podobná akciovej spoločnosti.

20 TRANCEDENCIA- to, čo presahuje človeka smerom k tomu, čo stojí nad ním, k nadzmyslovému,

k božskému princípu (podľa filozofa Kanta).

21 IMPERATÍV- všeobecne platný mravný príkaz.

22 PATRIMÓNIALNY- princíp, podľa ktorého sa právna zvrchovanosť nad územím a občanmi odvodzuje od

vlastníctva pôdy; pansky, vrchnostenský.

23 PROZRETEĽNOSŤ- predvídavosť,

24 NARATÍVNY- založený na rozprávaní, rozprávačský.

25 EXISTENCIONALIZMUS- smer, ktorého problémom je existencia ľudskej osobnosti v spoločnosti.

26 HEDONIZMUS- učenie starogréckej školy, ktorá považuje za najvyšie blaho života, rozkoš a slasť.

27 DEKADENCIA- úpadok, myšlienkový směr (19.-20. stor.) vyznačujúci sa nihilizmom, individualizmom

a depresiou.

28 ANIMIZMUS- viera v nadprirodzené bytosti a viera v dušu, ktorá je základom života.

29 INVENCIA- vynachádzavosť, vynaliezavosť, dôvtip, nápad.

30 INTUITIVIZMUS- smer dávajúci prednosť intuícií pred racionálnym diskurzívnym poznaním.

31 KOZMOPOLITIZMUS- svetoobčianstvo; idea zdôrazňujúca spolupatričnosť jedinca aj národov s ľudstvom

i jeho kultúrou v protiklade k úzkoprsému vlastenectvu.

32 KONTEMPLACIA- premýšľanie o niečom, duševne pozorovanie, rozjímanie.

33 EUFEMIZMUS- Nahradenie drsného výrazu alebo označujúceho nepríjemné skutočnosti alebo predstavy

jemnejším, miernejším výrazom.

34 HEDONIZMUS- Smer v ekonomickom myslení, vychádzajúci z predstavy, že ekonomický subjekt sleduje

v ekonomickej činnosti záujem dosiahnuť maximum pôžitkov s minimálnym vynaložením

námahy.

35 Jack D. Douglas „The Welfare State as a Zero-Sum game“;The Freeman,Júl 1980.

36 Erik ERIKSON- „Identity :Zouth and Crisis“(New York, Norton 1948).

37 ÉTOS- mravný základ, charakter.

38 TRANSCEDENCIA- To, čo prekračuje našu zmyslovú skúsenosť. To, čo presahuje človeka smerom k tomu,

čo stojí za ním, k nadzmyslovému božskému princípu.

39 DIVERGENCIA- (opak konvergencie). Rozbiehavosť, rozbiehanie, odchýlka, odklon.

40 KLÉRUS- kňazstvo, duchovenstvo.

KLERIKALIZMUS- Smer presadzujúci úlohu (katolíckej) cirkvi a duchovenstva v politickom a kultúrnom

živote; úsilie o vplyv cirkvi a kňazov na verejnú moc.

41 PLURALIZMUS-(polit.) Princíp demokratickej spoločnosti, založený na existencii a slobodnej súťaží

viacerých politických strán a organizácií odlišného zamerania (opak totality jednej strany).

(fil) Koncepcia kladúca do základu sveta viac samostatných, svojbytných navzájom nezávislých podstát.

42 TEIZMUS- viera v jedného zosobneného, stelesneného Boha ako bytosti rozdielnej od sveta, ktorá svet

stvorila, udržuje a riadi.

43 UNDERGROUND- podzemie, ilegalita, podzemná organizácia, hnutie protestujúce svojou činnosťou

proti konformite.

44 DIFRENCIÁCIA- (proces) rozlíšenia, rozlišovania, odlíšenia, rozrôznenia; jeho spôsob, výsledok;

diferenciácia názorov; cenová diferenciácia.- (psych.)schopnosť jedinca rozlíšiť dva

alebo viac podnetov, určiť ich a reagovať na neodlišným spôsobom.

45 ANÓMIA- stav rozkladu sociálneho poriadku, morálnych a kultúrnych noriem; stav nedostatočnej sociálnej

integrácie indivídua spojený s pocitom osamelosti, bezmocnosti so sociálnymi konfliktmi.

46 UTILITARIZMUS- Smer zastúpený najmä v Anglosaskom myslení, podľa ktorého je základom ľudskej

morálky zreteľ na bezprostredný prospech.

47 HEDONIZMUS- Smer v ekonomickom myslení, vychádzajúci z predstavy, že ekonomický subjekt sleduje

v ekonomickej činnosti záujem dosiahnuť maximum pôžitkov s minimálne vynaložení námahy.

Smer v etike, považovajúci za cieľ života dosiahnutie slasti a rozkoš za najvyššie blaho.

48 DIVERGENCIA- Vývoj, ktorý vedie k rozdeleniu, rozlíšeniu, k rozvetveniu.

49 SINGULARITA- Jedinečnosť, dávajúci jedinečnú povahu.

50 SUBSTANTÍVNÝ- Hlavný, podstatný.

51 VÍZIA- Videnie do budúcnosti, predstava, predstavivosť.

52 EMERGENTNÝ- Vývoj; teória vývoja, podľa ktorej sa nové stupne vývoja vynárajú ako úplne nové kvality.

53 VERIFIKÁCIA- Overenie; preskúmanie a potvrdenie pravosti alebo správnosti.

54 BRAINSTORMING- Metóda voľnej spontánnej diskusie na danú tému, založená na hľadaní nových

nápadov a návrhov a na ich ďalšom tvorivom kombinovaní a zlepšovaní.

55 IMPLICITNÝ- Zahrnutý, obsiahnutý (v niečom), ale priamo nevyjadrený.

56 DEDIKÁCIA- venovanie, pripísanie (nejakého diela niekomu); venovací text.

57 SOLIPSIZMUS- názor, že reálne existujem iba Ja so svojimi špecifickými zážitkami, ostatný svet je len

predstava.

58 TRANSCENDENCIA- (fil.Kant) to, čo prekračuje našu zmyslovú skúsenosť. (náb.filoz.zmysle) to, čo

presahuje človeka smerom k tomu, čo stojí nad ním, k nadzmyslovému princípu a pod.

59 CHIMERA- klamná predstava, prelud; vidina; nereálna, neuskutočniteľná túžba.

60 PERMISÍVNOSŤ- dimenzia rodičovského výchovného štýlu, povoľnosť.

61 RURÁLNY- vidiecky, sedliacky.

62 DISIDENCIA- odštiepenie (od štátu); hnutie.

63 DISONANCIA- Rozpor medzi procesom vnímania a objektívnou realitou vnímanou človekom.

64 PROGNÓZA- stanovenie pravdepodobnosti ďalšieho vývoja spoločenských javov, predpoveď.

65 HOLIZMUS- Smer (najmä v biológii) zdôrazňujúci celostnosť a pokladajúci celok za niečo vyššie ako súhrn

časti.

66 INTRINSIC- skutočný, pravdivý,(vrodený).

67 POLYARCHIA- vláda viacerých osôb.

68 SUBSIDIARITA- princíp, podľa ktorého má byť každá aktivita štátu a spoločnosti len podporná

(subsidiárna), tj. iba v takých úlohách, na ktoré nemôže stačiť jednotka (najmä rodina).

69 RESUMÉ- obsah, výťah; zhrnutie záverov.

70 P.T.BAUER- „Dissent on Development“ (London:Weidenfeld and Nicolson, 1971) a „Equality the Third

World and Economic Deusion“(Cambridge, Mass: Harvard University, 1981).

71 STATUS QUO- stav, aký je súčasný stav .

72 ETATIZMUS- snaha zasahovanie štátu do hospodárskeho a politického života krajiny.

73 DOKTRÍNA- sústava zásad, poučiek, teoretické učenie.

74 SIMPLIFIKÁCIA- zjednodušovanie, zjednodušenie (nevhodné, prehnané).

75 EXAKTNÝ- založený na matematických metódach, na spoľahlivo zistených faktoch, presný.

76 DOKTRÍNA- sústava zásad, poučiek, teoretické učenie.

77 MODALITA- každý spôsob posúdenia obsahu daného súdu, napr. ako niečo možné, nutné, povinné, pochybné

a podobne.

78 INKARNÁCIA- vtelenie Boha v človeka (len v niektorých náboženských predstavách).

79 DIASPÓRA- náboženské alebo etnické spoločenstvo žijúce (rozptýlené) v rámci iného spoločenstva.

80 ESKAPISMUS- útek pred skutočnosťou do imaginárneho sveta.

81 PERFEKCIONIZMUS- etický názor, ktorý považuje za cieľ morálky a zmysel dejín zdokonaľovanie človeka.

82 CHASIDIZMUS- (od 2.stor.p.n.l.) judaistické hnutie v Palestíne vyznačujúce sa zvláštnym náboženským

oduševnením; (od. 18.stor.) východoeurópske náboženské hnutie vyžadujúce prostú vieru

a zbožnosť a zrušenie rozdielu medzi prostými veriacimi, učencami a rabínmi.

83 MORMON- člen severoamerickej sekty (založenej v 30.rokoch 19.storočia) kladúci dôraz na doslovný výklad

Biblie, tzv. „Svätí posledných dní.“

84 Ralf LERNER „Commerce and Character.The Anglo-American as New Model Man“ (William and Mary

Quarterly, r.1979).

85 ALTRUIZMUS- nesebecký spôsob myslenia a cítenia, nezištné konanie v prospech druhých ako mravný

princíp (opak egoizmu).

86 PREMISA- tvrdenia, z ktorých niečo odvodzujeme.

87 INVENCIA- vynachádzavosť, dôvtip; nápad.

88 CARITAS- (lat.) láska k blížnemu.

89 ILÚZIA- nesprávna, falošná predstava; skreslený vnem nezodpovedajúci skutočnosti,; prelud, vidina,

fikcia klamná o skutočnosti sa opierajúca nádej.

90 KONSENS- súhlasná vôľa zmluvných strán.

91 IMAGINÁCIA- predstavivosť, obrazivosť, obrazotvornosť, fantázia.

92 MONIZMUS- koncepcia, podľa ktorej je základom sveta jediná podstata, jediný princíp, materiálny alebo

duchovný: materialistický, idealistický m.

93 DEMAGÓGIA- frázovité a lživé pôsobenie na ľudí a ich city a pudy zneužitím klamných sľubov, pocitov,

predsudkov alebo neznalosti.

94 INTERAGOVAŤ- navzájom pôsobiť.

95 CAPUT- hlava; CUM INTELLECTOS- s intelektom.

96 REFLEXIA-(odb.) premýšlanie, rozjímanie, uvažovanie; (fil.) úvaha zameraná na pochopenie vlastných

teoretických i praktických výkonov.

97 DILEMY-(log.) sylogistický úsudok s dvoma implikatívnými a jednou disjunktívnou premisou.

(g) nevyhnutnosť voľby medzi dvoma vylučujúcimi sa často nepriaznivými možnosťami

98 OPRESIA- potláčanie, utláčanie.

99 Reinhold NIEBUHR- vedúca osobnosť amerického náboženského socializmu.

100 KREATIVITA- tvorivé myslenie a tvorivá činnosť, tvorivosť, tvorenie.

101 KONCEPCIA- spôsob poňatia, chápania výkladu určitého javu, základné hľadisko, vedúca idea, myšlienková

osnova, vysvetlenie javu; hlavný zámer alebo konštrukčný princíp pri rozličných druhoch

činnosti.

102 EXPLICITNÝ- podrobný, výslovný, zreteľný, zrozumiteľný, postupne vyjadrený (opak implicitný).

103 Ustanovenie bolo zmenené druhým oddielom XIV. dodatku Ústavy USA.

104 Ustanovenie bolo zmenené prvým oddielom XVII dodatku Ústavy USA.

105 Ustanovenie bolo zmenené druhým oddielom XVII. dodatku Ústavy USA.

106 Ustanovenie bolo zrušené XVII. dodatkom Ústavy USA.

107 Ustanovenie bolo zmenené druhým oddielom XX dodatku Ústavy USA.

108 Ustanovenie bolo zmenené XVI. dodatkom Ústavy USA.

109 Ustanovenie bolo zmenené XII. dodatkom Ústavy USA.

110 Ustanovenie bolo zmenené XXV dodatkom Ústavy USA.

111 Ustanovenie bolo zmenené XI dodatkom Ústavy USA.

112 Ustanovenie bolo zmenené XI. dodatkom Ústavy USA.

113 Ustanovenie bolo zmenené XIII. dodatkom Ústavy USA.

114 Ustanovenie bolo zmenené tretím oddielom XX dodatku Ústavy USA.

115 Dodatok bol zrušený 1.oddielom XXI. dodatku Ústavy USA.

ISBN 978-80-972414-6-9

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2016

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

ÚVOD: ŠTÚDIE O DUCHOVNOM BOHATSTVE NÁRODOV

01.HISTORICKÉ ÚSPECHY DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU.

02. OD PRAXE K TEÓRII.

I. IDEÁL DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU.

1.1. ČO JE TO DEMOKRATICKÝ KAPITALIZMUS.

1.2. AKÝ JE DUCH DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU ?

II. PROZRETEĽNOSŤ A PRAKTICKÁ MÚDROSŤ.

III. P L U R A L I Z M U S.

V. R O D I N A.

VI. NEPRETRŽITÁ REVOLÚCIA.

VII.TEOLÓGIA DEMOKRATICKÉHO KAPITALIZMU.

VIII. TEOLÓGIA EKONOMIKY.