Hotel u zvieratiek

Pre lásku šteňaťa

Aj v tlačenej verzii

Objednať si môžete na stránke

www.albatrosmedia.sk

Kate Finchová

Hotel u zvieratiek – Pre lásku šteňaťa – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2016

Všetky práva sú vyhradené.

Nijaká časť tejto publikácie sa nesmie rozširovať

bez písomného súhlasu majiteľov práv

1. kapitola

Vitajte na Námestí

pod besiedkou!

Osemročné dvojčatá Karolko a Magda si prečítali ceduľu a rozžiarili sa radosťou. Na ulici sa to hemžilo pestrofarebnými stánkami a veselými, usmievavými ľuďmi.

„Nemôžem ani uveriť, že tu naozaj budeme bývať!“ vykríkol Karolko a nadhodil si na chrbte ťažký batoh.

Magda zavetrila vo vzduchu: „Ňam!“ zašepkala. „Čokoláda a korenie a kvety...“

Otecko s ohromným kufrom v rukách zdolal posledný schod od vlakovej stanice a zastavil sa, aby chytil dych. „Toto miesto je priamo kúzelné,“ povedal s úsmevom. „Tunajší farmársky trh je otvorený každý deň. Na Námestí pod besiedkou sa cíti každý ako doma.“

„A hotel prapratety Šafránky si určite zamilujete!“ dodala mamička.

„Ja len dúfam, že si zamilujeme aj prapratetu Šafránku,“ zašepkal Karolko Magde do ucha. „Musí byť strašne, strašne stará.“

Magda prikývla. Mama s otcom sa chystali ujať vedenia hotela, aby sa ich praprateta nemusela odsťahovať do sanatória.

„Všetci za mnou,“ zavolala mamička cez rameno. Vrhli sa do dúhového labyrintu stánkov. Boli tu stánky s ovocím a zeleninou, so syrmi a s mliekom, dokonca aj s koláčikmi a tortičkami! Dvojčatá sa okolo rozhliadali s očami rozšírenými úžasom. Námestie pod besiedkou, to bolo niečo úplne iné ako ich starý domov na vidieku!

Mama zastavila pred kruhovým, otvoreným prístreškom, kde hrala kapela na všelijaké bubienky veselé karibské melódie.

„Toto je tá besiedka, po ktorej sa námestie volá!“ vysvetlila mamička.

„Super!“ vydýchli jednohlasne Magda s Karolkom.

„Vidíte tú starú arkádu, ako ju práve opravujú?“ spýtala sa mamička a ukázala na neďalekú pasáž. „Tá vedie do parku so stromami a jazierkom!“

„A sú tam nejaké zvieratá?“ spýtal sa Karolko s nádejou v hlase. „Ešte som tu žiadne nevidel...“

Ale ako mu mamička stačila odpovedať, vyrútila sa z jedného stánku žltá chlpatá guľa a hnala sa rovno k nim! Magda samým prekvapením upustila na zem svoju ťažkú tašku.

Bolo to šteniatko zlatého retrievera. Malo mäkučké, plantavé uši, vlhký noštek a veselo vrtelo chvostíkom. V papuľke držalo sušienku v tvare kocky, ktorá mu ale dlho nevydržala. Šteniatko ju v okamihu zožralo, spokojne sa olízalo a potom sa veľkými, tmavými očami zadívalo priamo na Karolka s Magdou.

„Niño!“ ozval sa hlboký hlas.

Dvojčatá sa rozhliadli. Hlas patril vysokému pánovi s hustými, kučeravými vlasmi. Na sebe mal červeno-zelené tričko s nápisom „Made in Mexico“.

„Losiento, prepáčte...“ Pán podal Magde jej tašku a chňapol po voľnom konci Niñovej vôdzky. „Už zase snoril v Pekárni pre zvieratá na Ulici pri parku! To moje malé šteniatko je poriadne číslo,“ vysvetlil s priateľským úsmevom na perách.

„Niño je veľmi roztomilý,“ povedala Magda a šteklila šteňa v hebkom kožúšku. „Ja milujem psíkov.“

Karolko hladil Niña po chrbte. „Kiež by sme mali aspoň mačičku,“ povzdychol si. Niño pozorne zastrihal ušami a zavrtel chvostom. „Alebo šteniatko,“ dodal Karolko s úsmevom.

Pán preletel očami po hromade batožiny. „Sťahujete sa?“ spýtal sa.

„Áno,“ odpovedala mu mamička. „Do hotela U Zlata.“

„Tak vás tu vítam, susedia!“ zvolal pán. „Ja vediem podnik Mexické dobroty!“ ukázal na malý farebný stan. „Volám sa Juan. Až budete mať hlad, príďte ma navštíviť!“

Sľúbili mu, že určite prídu, a potom sa rozlúčili. Po celú cestu cez Námestie pod besiedkou Karolko v duchu sníval o ich novom domove.

„Hotel U Zlata,“ mrmlal si pre seba. „To znie ako hotel pre filmové hviezdy.“

„Trebárs bude vyzerať ako palác!“ zašepkala bračekovi Magda a rozžiarili sa jej oči.

Onedlho mamička zastavila pred vysokým domom z hnedého pieskovca. Pokrývala ho drobivá omietka, ktorá kedysi bývala hnedá, ale rokmi stmavla skoro do čierna. Nad obitými vchodovými dverami visela drevená ceduľa s vyblednutým nápisom Hotel U Zlata.

Obom dvojčatám od prekvapenia poklesla čeľusť.

„Volá sa tak, pretože teta Šafránka má priezvisko Zlatá,“ vysvetlila mamička a musela zvýšiť hlas, pretože jeden z robotníkov v neďalekej arkáde spustil veľkú vŕtačku. Jej údermi sa triasol celý chodník. Z priečelia hotela U Zlata začali opadávať kúsky omietky a padali dvojčatám do vlasov.

Lup! Zrazu im so žuchnutím pristál pri nohách drevený vývesný štít.

Magda s Karolkom sa na seba pozreli. Aké to asi bude vo vnútri?

Otecko zabúchal na rozhegané drevené dvere, ale nič sa nedialo.

„Možno je odomknuté.“ Magda skúsila vziať za kľučku – a dvere sa pomaly, so škripotom otvorili.

Dvojčatá vstúpili do pochmúrnej haly preplnenej krabicami, kabátmi, topánkami a dáždnikmi. Všetko pokrývala hrubá vrstva prachu. Zdvihla sa do vzduchu v celom oblaku, hneď ako ich batožina dosadla na koberec prežraný od molí.

Mamička len nazrela dnu a zakryla si pusu dlaňou.

Otecko cvakol vypínačom.

„Nefunguje,“ povedal a rozkašľal sa.

„Teta Šafránka!“ zvolala mamička. „Sme tu!“

Žiadna odpoveď sa ale neozvala. Kde len tá teta môže byť?

2. kapitola

Otecko prešiel po hale až k recepcii. „Tu je kniha rezervácií,“ zamrmlal. Kým knihu oprašoval, Karolko a Magda k nemu pristúpili. Stránky otvorenej knihy boli prázdne, až na jediné meno... „Pani Nejezchlebová,“ hláskovali spoločne. „To je dnešný dátum,“ pripomenul otecko. „To vyzerá, ako by mala každú minútu doraziť.“

Práve v tej chvíli sa ozvalo zaklopanie.

Magda bežala k dverám a otvorila. Na prahu stála pani v jasne ružovom kostýme. Na vôdzke vedľa seba mala malého pudlíka s trblietavo striebristým obojkom.

Ako Magda otvorila ústa, aby ich pozdravila, pani Nejezchlebová prešla okolo nej do haly. „Prepánakráľa!“ zdesila sa a znechutene sa obzerala okolo seba. Pudlík sa čulo rozbehol a oňuchával vešiak na kabáty. Začal vrtieť chvostom.

„Čo je toto za staré smetisko!“ rozčuľovala sa dáma. „Tak tu rozhodne spať nebudeme. Poď, Kvietok! Ideme preč.“

Rázne odkráčala a zvedavého pudlíka ťahala za sebou.

„Zdalo sa, že Kvietkovi sa tu páčilo!“ škodoradostne sa chichotal Karolko.

Mamička ale vyzerala ustarane. „Ako to tu máme udržiavať, keď nemáme žiadnych hostí?“ povzdychla si skôr pre seba. „A kde je pre všetko na svete Šafránka?“

„Hotel má päť poschodí. Na to by sme potrebovali pátraciu čatu,“ dodal otecko.

„To sme predsa my!“ navrhol Karolko. „Začneme zdola a budeme pokračovať smerom nahor.“

Magda a Karolko sa hneď rozbehli po schodoch, ktoré viedli za recepčným pultom kamsi dolu. Pivnicou sa niesol podivný, hmlistý, zelenkastý svit. Svetlo z okienka sem prebleskovalo skrz húževnaté listy nejakej velikánskej rastliny. Zistili, že rastie hneď vedľa starého bazéna plného lekien.

„Jéé,“ vydýchla Magda.

Table of Contents

1. kapitola

2. kapitola