Moj brat robot 1

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.albatros.sk

www.albatrosmedia.sk

James Patterson, Chris Grabenstein

Moj brat robot 1 – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2017

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Pre moju mamu.

C. G.

Indii — za desať úžasných rokov v Dennej akadémii

Palm Beach. A pre moju hrdinku Andreu Spoonerovú.

J. P.

Kapitola

1

Ahoj, volám sa Sammy Hayes-Rodriguez. Možno ste už o mne počuli. Som chalan, z ktorého si všetci uťahujú, lebo mama ma donútila vziať do školy robota – bola to najhlúpejšia a najtrápnejšia vec v histórii školy, ktorá sa kedy prihodila niektorému z deciek. (Stalo sa to v období, keď som ešte chodil na Základnú školu Otcov pútnikov.)

Musím vám porozprávať nevšedný a bláznivý príbeh o spomínanom robotovi, ktorý – teraz nežartujem – si myslí, že je môj brat.

Hádajte, odkiaľ ten šialenec nabral tú strelenú myšlienku. Od mojej mamy!

A viete čo? Aj môj otec má prsty v celej tej veci s robotmi. Mamin nezmyselný nápad dokonca nazval perfektným.

Ešteže Maddie je stále na mojej strane.

Maddie je úplne najlepšia sestrička, akú kto kedy mal. Však má krásne modré oči? Aha, jasné. Hups. Jej kresba je čiernobiela. No verte mi, oči má modrejšie, než je najmodrejšia pastelka.

V každom prípade sme sa s Maddie zhovárali o maminom najnovšom bláznivom výmysle pri raňajkách, ktoré nám, samozrejme, servíroval jeden z maminých mnohých trafených vynálezov: Raňajkovač.

Ak na ňom stisnete tlačidlo s nápisom Cereálie, vysypú sa do misky, tá potom putuje ku krájaču banánov, dávkovaču mlieka a k rozprašovaču cukru, až sa dostane k výdajovému okienku.

Dali by ste si k cereáliám trochu pomarančového džúsu? Šťuknite oranžovým gombíkom.

Ale – a teraz prichádza to najdôležitejšie – NESTÍSKAJTE tieto dve tlačidlá naraz. Verte mi, je to ešte horšie, ako keby ste stlačili Cereálie a zároveň Praženicu.

Prv než sa vyberiem do školy, vždy sa s Maddie spoločne naraňajkujeme. Rozprávame sa pritom o všeličom možnom, hoci je odo mňa o dva roky mladšia. Znamená to, že keby chodila do školy, bola by tretiačka – ibaže nechodí.

Vysvetlím vám to neskôr. Sľubujem.

Maddie vie, akí blázniví vedia byť niekedy mama s ockom. No ak mám byť úprimný, aj keď je mladšia, všetko dokáže riešiť s oveľa chladnejšou hlavou ako ja.

„Všetko bude v poriadku, Sammy. Sľubujem.“

„No súhlasíš s tým, že mamin nápad je absurdný, však? Veď sa od hanby prepadnem!“

„Dúfam, že nie,“ povie Maddie. „Chýbal by si mi. Veľmi. Áno, jej plán je trochu nezvyčajný...“

„Maddie, to je slabé slovo. Nezvyčajné by bolo, keby s tým robotom odletela na Mars. Mohli by tam zbierať vzorky z červených skál!“

Dobre, teraz príde na rad najhoršia časť. Mama mi vravela, že tá strelená vec, ktorú odo mňa chce, je súčasťou jej „najvýznamnejšieho experimentu“.

Presne tak. Som iba jej úbohý pokusný králik. Na obed mi pravdepodobne zabalí hlávkový šalát.

Kapitola

2

Mamin nápad, že si mám do školy vziať robota, je taký pritiahnutý za vlasy, že ho ani nedokázala vysloviť pred mojou spolužiačkou Gennou Zagorenovou, ktorá má alergiu na arašidy. Práve preto môj najlepší kamoš Troj nikdy nemôže jesť obed pri Genninom stole. Aj o Trojovi vám poviem neskôr. Sľubujem.

V každom prípade nadišiel čas na mamin veľký, nesmierne dôležitý experiment, ktorý spočíva v tom, že mám ísť do školy s chodiacim a rozprávajúcim plasťákom.

„Predstieraj, že je tvoj brat,“ poradí mi mama.

„Nemám brata.“

„Veruže už máš.“

Verili by ste tomu? Ja nie.

Pokiaľ ide o toho robota, nemyslím si, že zapadne medzi ostatné decká v triede, teda možno tak akurát na Halloween.

Už teraz má na sebe kostým.

„Dobré ráno, Samuel,“ prihovorí sa mi Éčko, len čo vyjdeme z dverí a zamierime k autobusovej zastávke. „Krásne počasie na imatrikuláciu.“

„Čože?“

„Na imatrikuláciu – slávnostný zápis do vzdelávacej inštitúcie, obyčajne na strednú školu alebo na univerzitu.“

Skloním hlavu a dúfam, že ma vedľa toho robokockáča nikto nespozná.

„Nejdeme na strednú,“ zamrmlem. „Chodím na základnú.“

„Skvelé. Perfektné. Ohromné.“

Zdá sa, že mama stále pracuje na jeho programe na vyhľadávanie slov. Zatiaľ čo ten mohutný obor kĺzavo kráča po chodníku, počujem bzučanie všelijakých súčiastok. Robot pohybuje rukami dopredu a dozadu, akoby šiel po betóne na bežkách v superspomalenom tempe. Ibaže bez lyží.

Všimnem si, že Éčko so sebou vlečie ešte väčší batoh než ja.

Možno práve tam má náhradné baterky.

Kapitola

3

Podľa mamy – ktorá sa volá Elizabeth – je E, teda Éčko, odvodené od robotovho mena Excelent a to pochádza zo slova excelentný. Práve ním totiž veľa ľudí opisuje moju mamu, profesorku Elizabeth Hayesovú, PhD., lebo je neuveriteľne múdra (ak nerátame to, že niekedy sa správa neuveriteľne hlúpo, napríklad keď ma núti ísť do školy s hovoriacim robotom iba preto, aby som ho ukázal ostatným a niečo im o ňom povedal).

Môj otec Noah Rodriguez zasa tvrdí, že meno E značí Einstein junior, lebo tento robot je hotový génius. Ha! Šiel by génius do školy bez spodkov? Nemyslím si.

Moja sestra Maddie je toho názoru, že Éčko je samo osebe dokonalé meno a nie je to nijaká skratka.

Toto Maddino presvedčenie sa mi celkom pozdáva. Hoci nechodí do školy, je taká múdra, že je takmer nemožné, aby sa s ňou človek hádal alebo jej protirečil. Verte mi. Už som to skúšal.

No čím viac času s Éčkom trávim, tým väčší mám pocit, že viem, čo v skutočnosti znamená jeho meno: ERROR, čiže CHYBA!

„Pamätaj si, Samuel,“ ozve sa robot, keď prídeme na zastávku, „vždy čakaj na autobus na chodníku. Nestoj, nebehaj ani sa nehraj na ceste.“

Veľa mojich kamarátov zo susedstva je už na rohu. Väčšina z nich sa nevie vynadívať na obrovského plasťáka so žiarivými modrými očami, ktorý mi kráča za pätami ako poslušný bernardín.

„Prečo má také jasnomodré oči?“ zamrmlem. „Žeby z nich vysielal ľadové lúče, ktorými nás dokáže zmraziť?“

„Pekne sa zoraďte na chodníku, deti,“ vyhlási Éčko. Predstavte si, že sa dokonca vie usmiať. A žmurkať. (Keď to však robí, počuť, ako mu v hlave bzučia a vrčia miniatúrne motorčeky.)

„Mám pre vás návrhy,“ pokračuje Éčko, „ktoré pomôžu zlepšiť bezpečnosť pri nástupe do školského autobusu.“

Vtom naňho všetci prestanú zízať a začnú vyvaľovať oči na mňa.

Žiadne z deciek sa neusmieva. Ani nežmurká.

Éčko je rozhodne najväčšou chybou, akú kedy mama urobila. Je ešte horší než robot na vynášanie smetí, ktorého zostrojila a ktorý nám potom po celom dome rozhadzoval mačacie hovienka.

„Čo to je?“ opýta sa Jackson Rehder, jeden z chalanov, ktorý so mnou každé ráno cestuje autobusom do školy.

„Ďalší z maminých trafených robotov,“ odpoviem a vrhnem na Éčka zlostný pohľad.

„Ako sa volá?“

„E. Ako Error, čiže chyba. Presne ako v bejzbale.“

„Prepáč, Samuel, ale mýliš sa,“ opraví ma robot. „Šíriš nesprávne informácie. Tvoje vysvetlenie je chybné.“

Paráda. Teraz sa so mnou ten hlúpy plasťák chce ešte aj hádať? Neuveriteľné.

Len počkajte. Toto bude zábava.

Kapitola

4

„Prepáč, Samuel, lenže Error je absurdné meno pre technicky vyspelý stroj, ktorý má rozvinuté zmysly a dokáže uvažovať a konať celkom sám.“

„Tak sa staraj o seba a nechaj mňa a mojich kamarátov na pokoji!“

„Prepáč, Samuel. Naprogramovali ma na to, aby som chodil do školy. To je moja prvoradá funkcia.“

„Potom nastúp do takej, ktorú nenavštevujem ja.“

„Prepáč, Samuel...“

„Hej, Sammy,“ skočí mu do reči Jackson, „možnože sa volá Prepáč! Hovorí to dosť často.“

Éčko otočí hlavu o tridsať stupňov doľava, skloní ju a zahľadí sa Jacksonovi Rehderovi do očí. „Prepáč, Jackson. Moje meno je E a tvoj návrh je úplne nelogický. Veď slovo prepáč sa ani nezačína na písmeno e.“

Table of Contents

Kapitola 1

Kapitola 2

Kapitola 3

Kapitola 4