PODPOŘTE NAKLADATELE

PŘÍMÝMI NÁKUPY

NA JEHO ESHOPU

knihy, CD, DVD

a digitální produkci

najdete na

http://www.eshop.carpe.cz

POMŮŽETE VYDÁNÍ

DALŠÍCH TITULŮ

Děkujeme a vážíme si vaší přízně!

O knize

Křest svatého Vladimíra je jednou ze tří delších satirických básnických skladeb Karla Havlíčka Borovského, které vznikly v době jeho pobytu v Brixenu. Havlíček využívá látku z dávné ruské historie: kníže Vladimír I. zavrhl pohanského boha Peruna a přijal křesťanství. Skladba zůstala nedokončena nebo se závěrečná část nedochovala. Námět je čerpán z Povesti vremennych let, ruského letopisu z počátku 12. století.

O autorovi

Karel Havlíček Borovský, pseudonymem Havel, vlastním jménem Karel Havlíček, (31. října 1821 Borová u Přibyslavi[2] – 29. července 1856 Praha) byl český básník, novinář, ekonom a politik. Je považován za zakladatele české žurnalistiky, satiry a literární kritiky. Literárně bývá řazen do realismu, politicky pak patří k tzv. 2. generaci národních buditelů. Přídomek „Borovský“, kterým často podepisoval své články, je odvozen od jeho místa narození (Borová).

Karel Havlíček Borovský

Křest svatého Vladimíra

CARPE DIEM

2017

Karel Havlíček Borovský

Křest svatého Vladimíra

Používání elektronické verze knihy je umožněno jen osobě, která ji legálně nabyla, a jen pro její osobní a vnitřní potřeby v rozsahu stanoveném autorským zákonem. Elektronická kniha je datový soubor, který lze užívat pouze v takové formě, v jaké jej lze stáhnout z portálu nebo v aplikaci. Jakékoliv neoprávněné užití elektronické knihy nebo její části, spočívající např. v kopírování, úpravách, prodeji, pronajímání, půjčování, sdělování veřejnosti nebo jakémkoliv druhu obchodování nebo neobchodního šíření, je zakázáno! Zejména je zakázána jakákoliv konverze datového souboru nebo extrakce části nebo celého textu, umisťování textu na servery, ze kterých je možno tento soubor dále stahovat, přitom není rozhodující, kdo takovéto sdílení umožnil. Je zakázáno sdělování údajů o uživatelském účtu jiným osobám, zasahování do technických prostředků, které chrání elektronickou knihu, případně omezují rozsah jejího užití. Uživatel také není oprávněn jakkoliv testovat, zkoušet či obcházet technické zabezpečení elektronické knihy.

© Carpe diem, 2017

www.carpe.cz

Made in Moravia, Czech Republic, EU

ISBN 978-80-7487-252-5 (pdf)

ISBN 978-80-7487-253-2 (epub)

ISBN 978-80-7487-254-9 (mobi)

ZPĚV PRVÝ / PERUN A VLADIMÍR

Vladimír car na svůj svátek,

když seděl na trůnu,

poslal drába s vyřízením

k bohovi Perunu.

„Hřmi, Perune, na můj svátek

místo kanonády,

škoda prachu, dost ho padne

v bitvách u armády.

Hřmi, Perune, na můj svátek

místo kanonády,

pak si přijdi se mnou vypít

šálek čokolády.“ —

Pan dráb přišel k Perunovic,

zatloukl na vrata,

děvečky se hnedle zeptal:

„Doma-li pantáta?“

„Doma, doma, pane drábe,

ve veliké chatě,

sedí s jehlou na pekýlku,

zašívá si katě.“

„Vzkazuje vás, pantatínku,

car náš pozdravovat,

máte prej mu k tomu svátku

drobet zabubnovat.“

Jak to přeslech‘ tatík Perun,

hnedle čelo svraštil,

skočil s kamen na lavici,

kaťmi o zem praštil.

„Raděj pásat husy ve vsi,

po bahnách se ploužit,

než u toho Vladimíra

zde za Boha sloužit!

Málo platu, služba těžká,

nikdy konec práce,

ještě bych mu měl vyvádět

ve svátek rekrace?

Tuhle při poslední bouřce,

při té blýskavici,

beztoho jsem si propálil

celou nohavici.

Málo platu, málo športlí,

málo deputátu,

nemohu si špendýrovat

oleje k salátu!

Pečínku jenom ve svátek,

vodu musím píti,

sotva jsem se na tu službu

mohl oženiti.

Beztoho mne větším dílem

živí jen kondice,

študentům hodiny dávat

musím ve fysice.

Kdyby od selek nekáplo

trochu akcidence,

ani v neděli bych nemoh‘

přičuchnout k pálence!

Pro nic za nic robotovat —

nevěděl bych věru,

na tu jeho čokoládu…

... že mu...

Car necar, svátek nesvátek,

že mi všecko rovno,

ne a ne a nebudu hřmít;

co z toho mám?...!“

Dráb stál celý zkoprnělý

jako kapr v žitě:

„Pamatujte se, pantáto,

co pak to mluvíte?

Já jsem taky jen služebník,

každý zná své meze,

kdybych to vyřídil caru,

co se na vás sveze?“ —

Ale Perun jak byl v ráži,

sáhnul pod lavici

a vytáh‘ na pana drába

tu svou hromovnici.

Dráb se dlouho nezdržoval,

hledal honem díru

a hned běžel jak s keserem

k caru Vladimíru.

„Jdu Vašemu Veličenstvu

slušně vomeldovat,

že se to, co mluvil Perun,

stydím opakovat.

Nechce hřmít a osopil se

na mne jak na čubu,

nectně Vaším Veličenstvem

vypláchnul si hubu.

Ať si tu svou čokoládu

car prej sám sežere,

a že on na celou službu

s odpuštěním...

že je carův svátek a…

s odpuštěním rovno,

že je mu po celém caru

— s odpuštěním…“

Jak uslyšel Vladimír car

tohle grobiánstvo,

plivnul na zem, zasakroval,

a s ním všechno panstvo.

Poslal čtyry policajty

k bohovi Perunu:

„Přiveďte ho, grobiána,

ku carskému trůnu!“

A když vyšli policajti,

pískl na ně oknem:

„Hej, nechte ho až do zítřka,

my v suchu nezmoknem‘.

Nebudem‘ si s grobiánem

dneska kazit svátek,

však mu zejtra uši natřem‘

vraťte se nazpátek!

Však my se ho za ty jeho

hromy neprosíme,

pokud máme své kanony,

sami si zahřmíme!“

Poslal flügel-adjutanta

pro dvě baterie,

ať bouchají při tabuli,

když se zdraví pije.

Jedli, pili, hodovali,

hrály jim muziky,

ministři si popouštěli

u kalhot knoflíky.

Pili pivo, pili víno,

jedli z masa, z těsta,

nejednomu oficíru

pukla z toho vesta.

Vejskali a tancovali

okolo pilířů,

bim! bam! bum! špunty lítaly

z flašek a moždířů.

Kdo při tom byl, ten se opil,

blaze, braši, tomu! —

v noci pak je s výslužkami

roznášeli domů.

ZPĚV DRUHÝ / HOSPODÁŘSTVÍ

Jedna hora vysoká je

a druhá je nízká,

kdo nemá své muzikanty,

na hubu si píská.

Když hýřili, stolovali

u carského dvoru,

ten celý den byl bůh Perun

v mrzutém humoru.

„Kdo jaktěživ bohem nebyl,

zkusil ještě málo,

není to tak lehký život,

jakoby se zdálo.

Ráno vstane: do snídaně

musí rosou kropit,

měsíček zavřít do chlívka,

potom v slunci topit.

Dříve čerty, noční duchy

strčit do pytlíka,

a hvězdičky puť-ťu-ťu!

svolat do kurníka.

Každý ptáček, každý brouček,

slon až do komára

má hned ráno nasypáno

z božího špejchara.

A když potom lidé vstanou,

to je teprv správa!

Někdy nevím samým křikem,

kde mně stojí hlava.

Ten, kdo nikdy neměl v uchu

vosy a mravence,

neví, co je Perunova

ranní audience.

To je křiku a modlení,

až mne uši brní:

ten zpívá, ten šepce, vzdychá,

ten zas žalmy frní.

A co všechno na mně chtějí,

nelze vyjmenovat,

zbláznil bych se, kdybych si to

chtěl jen pamatovat.

Ten chce zdraví, ta chce děti,

ten nemá co jísti,

ti zas, abych nedovolil

ve fabrikách přísti.

Ten mne prosí, bych mu hlídal

louky a osení,

ten zas chce, abych pomáhal

krávě při telení.

Jeden sedlák prosí za déšť,

zasel kousek lenu,

druhý prosí hezké časy,

by měl sucho k senu.

Ten chce zimu, ten chce teplo,

ten zas časy jiné,

jeden chce mít žito drahé

a druhý laciné.

Že jsem stvořil staré báby,

to mne nejvíc mrzí,

nepřestanou-li mne soužit,

zahladím je brzy.

Hrom ať do nich! abych neklel,

zdržet se nemohu,

když jim koza málo dojí,

běží k pánu bohu.

Sám se nechce žádný starat,

za všechno se modlí,

jakoby měl každý boha

jen pro své pohodlí.

Tomu sušit, tomu močit,

tomu pole hnojit;

dřív si, prase, zdraví zkazil,

potom ho mám zhojit!

Ta mne moří ve dne, v noci,

ráda by se vdala,

ten se modlí, by Mořena

jeho ženu vzala.

Ten chce výhru z loterie,

špendáže mi nosí,

a co jsou assekurace,

též za oheň prosí.

Ó vy šelmy! kdybych nebyl

příliš dobrotivý,

zmačkal bych vás na povidla

jako shnilé slívy!“ – –

Šňup‘ si zlostí haličského,

jak z hmoždíře kýchnul:

to zahřmělo, zablejsklo se,

déšť na zem vyšplíchnul.

Věru, Vašku! bohem býti,

to žádný špás není:

Brixen ten je proti tomu

ještě vyražení!

Pozdě v noci, když utich‘ svět

a lid přestal bouřit,

chtěl si Perun usouzený

dýmčičku vykouřit.

Když si Širaš tümbekia

cpal do nargilie,

tu mu začla Perunice

držet litanie:

„Však jsem já dobře slyšela

za dveřmi skrz škvíru,

co jsi vzkázal po drábovi

caru Vladimíru.

Nezačínej si jen s carem,

to já pořád říkám,

že to se svou oposicí

nepřivedeš nikam.

Každému do očí řekneš,

co máš na jazyku,

a děláš si nepřátele,

neznáš politiku.“

A když žena po celý den

bručí a jen štěká,

ach, to musí z kůže vyhnat

boha i člověka!

Ach, Perune, Perunečku!

Lituju tě tuze:

zejtra na tě čeká teprv

přežalostná chůze.

Oj, Perune přenešťastný,

kam jsi myslil, brachu?

hanět cara, svého pána,

a to beze strachu?

Oj, Perune, kam jsi myslil,

přenešťastné bůže?

Utec, utec! Jak tě chytnou,

nic ti nepomůže!

ZPĚV TŘETÍ / VOJENSKÝ SOUD

Bože! kýž jsem policajtem!

To je vyražení!

Koho chce, toho si chytne

a dá do vězení.

Každý si ho musí vážit:

kdo naň zaškaredí,

pro urážku policajta

ve štokhause sedí.

Ctěte, hoši, policajty!

ouvej! jak to bolí!

Stát vyplácí krejčům metlou,

ale ševcům holí.

Slyšte, lidé, pro výstrahu

mé smutné zpívání,

že se proti policajtům

sám bůh neubrání.

Už ho vedou svázaného,

všechno ve mně hrká!

Dva ho táhnou za rameno,

jeden vzadu strká.

„Jenom mne po humnech veďte,

však já s vámi půjdu,

nedělejte mi ve městě

veřejnou ostudu!“

Ale na humnech u strouhy

paní Perunice

zapírala Peruňátku

něco na sukničce.

Jak poznala svého pána,

hned se s hrozným křikem

na pochopy obořila

mokrým lavičníkem.

Ale Perun dobrotisko

sám ji napomíná:

„Schovej, ženo, meč do pochvy,

přišla má hodina!“ —

Policajti s Perunicí

na humnech se vadí

u dvora se zákonníci

o Peruna radí.

A již Perun upoutaný

v šatlavě nocuje:

juristům se z paragrafů

žádný nešikuje.

Neboť ten, kdo

zákony ďál,

neměl ani zdání,

že car vezme někdy boha

do vyšetřování.

Ráno přišla apelace

k caru celá bledá,

že se proti Perunovi

zákon najít nedá.

Car se na ně zle osopil,

řek‘ jim, že jsou osli,

poslal hned pro vojenský soud

do kasáren posly.

Vojenský soud to je samec,

soudí jen se práší:

on má všechny paragrafy

v jedné patrontaši.

Vojenský soud na civilní

dívá se s vysoká,

nesoudí podle zákonů,

všechno jen od oka.

Vojenský soud má žaludek

zdravý jako štika:

nevinného na komando

ztráví jak vinníka.

Vojenský soud z ničeho nic,

jako ňáký tvůrce,

nález právě potvrzený

měl jako na šňůrce:

Že dle vyšlé proklamace

komandujícího

a dle ostatních zákonů

soudu hrdelního,

pro urážku první třídy

Jeho Veličenství,

pro vzpouru, nemravné řeči,

pro neposlušenství,

Perun Bůh je odsouzený

k provazu dle práva,

že však k utopení v Dněpru

milost se mu dává;

bude ale pro výstrahu

neposlušné chase

vlečen k řece po ulicích

na koňském ocase.“ —

Právě jeden žurnalista

seděl také v díře,

protože se bohu rouhal

a psal proti víře.

Soud jej odsoudil, použiv

té příležitosti,

k stejnému trestu s Perunem

k vůli nestrannosti.

Jaroslav Vrchlický

Noc na Karlštejně

K vydání připravil Michal Huvar

Vydalo nakladatelství Carpe diem jako svou 381. publikaci v Brumovicích roku 2017

Vydání první (v Carpe diem)

www.carpe.cz

Elektronické knihy pro iPad, doplněné filmy, koncertními záznamy, záznamy divadelních představení, rozhovory, autorským čtením, záznamy z archivů, fotografiemi a dalším bohatým multimediálním obsahem, najdete v aplikaci App Storu Carpe Diem Online.

Knihy, CD, DVD a e-knihy Carpe diem včetně multimediálních, jež doplňují filmy a koncerty, pro čtečky, tablety a počítače naleznete na webu http://eshop.carpe.cz.

978-80-7487-252-5 (pdf)

978-80-7487-253-2 (epub)

978-80-7487-254-9 (mobi)

Table of Contents

O knize

O autorovi

ZPĚV PRVÝ / PERUN A VLADIMÍR

ZPĚV DRUHÝ / HOSPODÁŘSTVÍ

ZPĚV TŘETÍ / VOJENSKÝ SOUD