3

Co je nového v estetice

Tereza Hadravová

Katalogizace v knize – Národní knihovna ČR

Hadravová, Tereza

Co je nového v estetice / Tereza Hadravová.

1. vydání. -- Praha : Nová beseda, z.s., 2016. -- 94 stran

ISBN 978-80-906089-7-9

111.852 * 7.01:111.852 * 001.2 * 1:001

- estetika -- mezioborový kontext

- filozofie a věda

- studie

101 - Filozofie [5]

Vydání knihy umožnila finanční podpora Ministerstva kultury České republiky a Státního fondu kultury ČR.

Ráda bych poděkovala nakladatelství za citlivé redakční vedení a své rodině za podporu. Tereza Hadravová.

Text © Tereza Hadravová, 2016

Cover & layout © Belavenir, 2016

Photo © Karel Cudlín, 2016

© Nová beseda, 2016

ISBN:

978-80-906089-7-9 (tištěná kniha)

978-80-906089-6-2 (mobi)

978-80-906089-8-6 (epub)

Úvod

Před dvaceti lety vyšel v nakladatelství Karolinum sborník studií napsaných okruhem autorek a autorů soustředěných kolem pražské katedry estetiky. Nazvali jej Estetika na křižovatce humanitních disciplín, aby podtrhli výraznou mezioborovost disciplíny, pro kterou bylo příznačné, že „zásadní zvraty a podkopávání zavedených pozic způsobují práce vně estetiky, resp. a právě na křižovatkách“[1].

Kdybych hledala vhodný podtitul pro svou knihu, zvolila bych Estetika na křižovatce empirických věd, neboť estetika za uplynulých dvacet let hraniční charakter neztratila, ale své cesty k ní přivedly i jiné obory. V pozadí úvah představených na následujících stranách přitom bude otázka, zda o „zásadních zvratech a podkopávání zavedených pozic“ můžeme mluvit také v souvislosti s těmito novými cestami a jejich průsečíky.

Lákavý vstup do problematiky představuje otázka, co vlastně je a co zkoumá estetika; jaké jsou ony „zavedené pozice“, které ji charakterizují. Byť možná jako autorka odhalím své ledví zbytečně předčasně, musím přiznat, že univerzální odpověď na tuto otázku – odpověď, která by nikoho ze společenství estetiků a estetiček nepobouřila – neznám. Zvykla jsem si, že ve filozofickém oboru rozpravy, k němuž estetiku řadím, jsou pozice zaváděny především těmi, kdo se je vzápětí pokoušejí strhnout. Filozofické bádání charakterizuje neustálá snaha posunovat horizont tázání, půda filozofie je vratká.

Její vratkost však možná leckdy způsobuje zbytečnou opatrnost. Estetiku jsem studovala v rámci humanitních disciplín, v těsné souvislosti s filozofií, ale v posledních letech jsem se více věnovala experimentálním výzkumům vnímání umění prováděným neurovědci či psychology. Snažila jsem se pochopit, jak se jejich práce a její výsledky vztahují k estetické oblasti, jak o ní uvažují estetici a filozofové. Při této reflexi jsem zjistila, že mi v současné filozofické estetice otevřeně vyjádřené, aktuálně srozumitelné „zavedené pozice“ chybějí.[2]

Když jsem jako estetička byla konfrontována s některými experimenty, které umění v laboratořích podstoupilo, zjistila jsem, jak potřebné je otevřeně a dostupně formulovat to, co se v estetice často rozumí samo sebou – totiž, že vnímání a hodnocení umění mohou být také výkonem, činností, již je třeba pěstovat, a ne pasivním výronem nějaké náklonnosti či odporu. Že estetický vztah ke skutečnosti není jednolitý, vytváří prostor pro dialog, nesouhlas, subverzi. Že estetické hodnoty se v tomto dialogu dějí, spíše než trvale jsou, a že toto dění je hodnotnější než samy hodnoty.

Úvodní kapitola této knížky nabízí sérii krátkých průhledů do několika oblastí, které tvoří živnou půdu současného estetického bádání. Vzhledem k formátu knihy mi nezbylo než provést radikální výběr, při němž jsem se do jisté míry nechala vést náhodou. Využívám zde každé příležitosti, abych konfrontovala vědecký a filozofický přístup k otázkám spojeným s vnímáním umění, a naznačila, jak obohacující může pro oba být zcizující perspektiva odlišného rámce zkoumání.

Představa některých vědců, že umělecké dílo funguje jako magický spouštěč univerzální a automatické estetické reakce, mi připadala scestná. Ale proč přesně takový scénář nefunguje? Dobrá odpověď na takovou otázku může estetice pomoci lépe a zřetelněji ukázat, jakými způsoby lidé vnímají – a mohou vnímat – umění. Otázku, k jakým různým typům chování může vystavení se uměleckému dílu vést, si kladu v další kapitole této knížky.

Ne všechny neurovědecké či psychologické experimenty s uměním se však řídí předpokladem, že umělecká díla lze neproblematicky zapasovat do vědeckého protokolu řízeného schématem „podnět → reakce“. V průběhu celé knihy, a zvláště pak v její poslední kapitole, sleduji především ty vědecké teorie, u kterých jsem zaznamenala filozofickou rezonanci, totiž možnou návaznost na některou z otázek, jež zajímají současné estetiky a estetičky. Zároveň se jejich pomocí snažím vyjádřit to, co estetici málokdy dokážou říci naplno, totiž – proč bychom se měli aktivní přístupy k vnímání umění pokoušet v teoriích zachytit a v praxi udržet.

1                 ZUSKA, Vlastimil. Úvod k úvodu – encyklopedické heslo současná estetika. In TÝŽ (ed.). Estetika na křižovatce humanitních disciplín. 1. vydání. Praha: Karolinum, 1997, s. 7–8.

2                 „Filozofická estetika“ je označení, které zde někdy používám jako synonymní s estetikou. Míním jím tradici, již reprezentují osobnosti jako Immanuel Kant, Gérard Genette, Jan Mukařovský či Nelson Goodman, která je rozvíjena filozofy a filozofkami sdruženými v asociacích, například Evropské společnosti pro estetiku, jejichž výsledky publikují časopisy, jako jsou The British Journal of Aesthetics, Zeitschrift für Ästhetik und allgemeine Kunstwissenschaft či Estetika: The Central European Journal of Aesthetics. „Empirická estetika“ v této knize slouží jako označení pro otevřenou množinu výzkumných projektů, jejichž ústředním tématem je vnímání umění a které vedou primárně badatelé s exaktně vědeckým vzděláním – zde zastoupeným především obory, jako jsou vědecká psychologie či neurověda.

Dvojí estetika

Zadáte-li slovo estetika do českého internetového vyhledávače, získáte rovným dílem odkazy ke klinikám krásy jako k oboru, jejž lze v Česku studovat na filozofických fakultách v Praze, Brně a Českých Budějovicích.[3] Tato dvojznačnost má nádech ironie, neboť pro estetiku, s níž se dnes setkávají studenti vysokých škol, ztratila krása ústřední význam. Do vstupní lekce studia patří zjištění, že estetično je širší pojem než krása. Za teoreticky zajímavější estetické kategorie považují současní studenti pojmy jako „sentimentální“, „komický“, či dokonce „nechutný“.

Důvody jsou různé. Omšelá představa pedantského profesora kázajícího o tom, co je a co není krásné, jakkoli fiktivní, vrhá stín na současnou oborovou praxi a ovlivňuje i obraz estetiky za hranicemi akademické sféry. Současní umělci a umělkyně se ke kráse hlásí zřídkakdy, a pokud ano, pak často spíše potměšile.[4] „Krásné“ se dnes nenosí ani mezi kritiky. A svou roli nepochybně hraje i to, jaké otázky jsou vnímány jako aktuální ve světové estetice, či alespoň v těch tradicích, které jsou živé v českých institucionálních rámcích.[5]

Nelze-li estetiku redukovat na vědu o kráse, můžeme alespoň říci, že je disciplínou, která se zabývá estetičnem? Takový oslí můstek nám nepomůže, pokud klíčový termín zůstane nejasný. Podívejme se proto, jakými způsoby se můžeme s „estetičnem“ setkat v živé řeči. K posouzení nabízím tři příklady, které jsem nahodile zachytila v době psaní této knížky.

[1] „Dobrý dokumentární film by měl to, co chce říci, sdělovat jen estetickou, vizuální složkou.“[6]

[2] „Zcela jiný svět, atakující estetiku art rocku, vytvořila při svém vystoupení hráčka na elektrickou violu Martha Mooke.“[7]

[3] „I když její práce mohou někdy působit esteticky přitažlivě, což byla vlastnost, které [Eva] Hesseová nikdy nedůvěřovala, vyvolávají spíše rozporuplné, až odpudivé reakce.“[8]

Table of Contents

Úvod

Dvojí estetika

Smyslovost

Způsoby vnímání

Znalec versus laik

Panství citu

Klaus na koncertě

Hudební očekávání

Jak slyší hudbu estetici

Hodnocení

Útok na estetiku?

Rychlá estetika

Estetika ve skeneru