Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Porcelánová láska

Kristína Ježovičová

Autor: © Kristína Ježovičová

Obálka: © Adriána Švárna

Korektúra: Andrea Hošťáková

Vydavateľstvo: © Elist s.r.o.

Rok vydania: 2017

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

ISBN EPUB: 978-80-8197-025-2

ISBN MOBI: 978-80-8197-026-9

„Netrieskaj tými dverami, Viktor!“

Ako malé trucovité decko opätovne otvoril vchodové dvere domu, v ktorom bývali tri generácie a z celej sily do nich vrazil päsťou. Zabuchli sa s ešte ohromnejším buchotom. Nespomínal si, že by sa niekedy takto správal. Ale na druhej strane si ani nepamätal, že by sa v minulosti dozvedel niečo také hrozné.

Do predsiene vbehla jeho mama: „Čo robíš?“ Ruky zababrané od cesta držala pred sebou.

„Nič,“ zaškrípal pomedzi zuby, „prievan.“

„Poď si dať polievku,“ zaškriekala rozkazovačne, a zároveň istým spôsobom materinsky, a smerovala naspäť do miestnosti, z ktorej vyšla.

„Nemám chuť,“ povedal, no i tak za ňou vpochodoval do najvoňavejšej a najútulnejšej izby v ich dome. Do kuchyne. Už dlho ju neprerobili. Vyzerala rovnako ako vtedy, keď ešte žila Viktorova babuca, ako ju on zvykol volať. Lenže to už je dobrých desať rokov dozadu a drevené skrinky na linke si pamätali svoje. Len-len že nevypadnú z pántov. Lenže jeho mama nechcela nič meniť. A v konečnom dôsledku ani nemali z čoho.

Na druhej strane, čo nedokázali Vikiho rodičia ponúknuť vybavením starého rodičovského domu, to kompenzovali inakšie. Mama im – dvom synom i dcére, predtým i spolu s babucou, vypekala a vyvárala tradičné slovenské dobroty. Večer čo večer im čítala knihy, v ktorých prevyšovali tie vypointované mravným ponaučením. A otec ich učil hrať na hudobných nástrojoch. Väčšinou spievali doma o Ježišovi, ale predsa len v rockovom štýle, takže trom deťom by ani na um nezišlo vyjadrovať sa k textom, ktoré sa ani náznakom nepodobali na Diaľnicu do pekla (AC/DC – Highway to hell). Rovnako ich otec naučil, ako si čokoľvek vyrobiť doma za čo najmenej peňazí. Nechýbal napríklad drevený, ručne vyrezávaný Betlehem s celkovým vybavením a plnohodnotným obsadením, čo sa chutných drobných postavičiek týkalo.

Spoločne ich naučili rodičia niečomu podstatnému. Ďakovať Bohu za to, čo majú. Pretože vo svete nič nie je samozrejmosťou. A že dobrý život nie je vec peňazí, ale dobrej rodiny, a tou oni skutočne boli, i napriek chybám, ktoré robili a napriek povahám, ktoré zdedili. Žili skromne. Teda až na Viktorovho staršieho brata.

Ten sa presťahoval pred niekoľkými rokmi do Anglicka. Teraz je z neho veľký manažér. Vybavil Viktorovi prácu na leto v bare, v ktorom predtým sám brigádoval. Ich sestra nebývala doma, teda aspoň cez týždeň nie. Žila na intráku, ktorý financoval starší poangličtený brat. Viktorova mama to vnímala ako celoživotnú prehru. Tak trochu dúfala, že sa jej deti nerozpŕchnu po svete. Verila, že bude na ne dohliadať večne ako Ježiš na svoje ovečky. Doma na plný úväzok zostal Viktor, a ten mal teraz jej plnú pozornosť, čo pre neho znamenalo zjednodušene povedané peklo, ktoré jeho mama považovala za raj.

Pokračovala v magľovaní cesta na buchty. Najmladšie z detí zostalo doma a snažila sa ho rozmaznávať v smeroch, v ktorých to bolo možné. No vedela byť aj prísna a kázania o duševnej i telesnej čistote niekedy nemali konca. Tušila, že synovi lezie na nervy. Ale bol ešte v puberte a adolescentom lezie na nervy, keď sa dospelý čo i len nadýchne, takže si to nebrala príliš osobne. „Uleteli ti včely?“

Otázku naschvál a znechutene prepočul. Na také niečo predsa len nebude odpovedať. Prešiel k sporáku a pomocou kovovej kvetinami zdobenej žufanky si nalial do úst teplý dúšok. Nedokázal odolať čerstvej šošovicovej polievke na kyslo. Z kútikov mu vytieklo pár kvapiek a dopadli naspäť do hrnca.

„Pre Kristove rany, celý otec,“ zaúpela jeho mama. „Nalož si, prosím ťa, do taniera, Viktorko,“ usmiala sa čo najmilšie.

Syn jej však úsmev neopätoval. Iba čo sa kyslo zatváril. Decko si a deckom zostaneš, pomyslel si, a to ho znechutilo ešte viac.

„Kde si vlastne bol?“ snažila sa rýchlo zmeniť tému, aj keď si s každým vyrieknutým slovom uvedomovala, že sa nevybrala práve najšťastnejším smerom.

Mal už niekoľko mesiacov po osemnástke a ona sa ho skutočne tým panovačným tónom opýtala, kde bol, keď dorazil o šiestej večer domov. Cítil sa, akoby mal opäť desať. Ako mu len chýbala voľnosť, ktorú mal počas letných prázdnin v Anglicku. Síce drel stále v práci, ale nik naňho nečíhal ako sup. Nekrvilačný. Predsa len ju nemohol nazvať krvilačnou, pretože bola v podstate, napriek takmer pravidelnej psychickej tyranii, ktorú nonšalantne nazývala výchovou, láskavou a hlavne starostlivou, až príliš otravne starostlivou, mamou.

V Anglicku ho nik neprenasledoval a nik ho neoblieval v rámci ranného budíčka svätenou vodou. Zato, keď sa vrátil, všetko mu v plnej miere vynahradila. Podrobila ho inkvizícii. Dávala mu otázky hodné novodobej odrody trápneho kňaza zo stredoveku: S kým si sa stretával? Pil si alkohol? Bozkával si dievčatá? Zhrešil si? Si poškvrnený? A... Dal si si ochranu?

A on si vtedy len otrávene pomyslel: Na nič z toho som nemal čas. Namiesto odpovedí zaryto mlčal. Tak rád by sa jej drzo pochválil počtom prezervatívov, ktoré minul. Chrstol by jej to do tváre a scvrkla by sa ako slivka pri vysúšaní, len rýchlejšie. Tiekli by z nej slzy a jemu by to bolo neuveriteľne ľúto. No mlčal, pretože pravda mu prišla trápnejšia ako jeho predstavy o pravde a o odpovedi, ktorou by ju vyviedol z miery.

Keby jej prezradil skutočnú pravdu, bola by naňho hrdá, že nepodľahol neviazanej sexuálnej propagande z kníh a filmov. Ale tak by sa jej zdôveril s niečím, čo bolo výlučne jeho súkromnou záležitosťou. A tak mlčal a premýšľal o Stele. Vážne mu ako prvá na um prišla práve ona. Jeho najlepšia kamarátka a suseda.

Ako sa len tešil, že ju konečne uvidí. Že ju bude môcť objať a vyrozprávať jej o celom lete a o nie práve nehriešnych cudzích barových a záchodových príhodách. Neskutočne mu chýbala, hoci city k nej nemal presne utriedené, to vedel celkom určite.

Počas celej inkvizície, ktorá sa uskutočnila presne pätnásteho septembra, mlčal a tešil sa na Stelu. Najskôr musel absolvovať kázeň i s prikyvujúcim otcom a dedom. No jeho mlčanlivosť si mama vtedy vysvetlila inak. Automaticky mu prisúdila všetky možné zakázané aktivity sexuálneho i nesexuálneho charakteru. Ako napríklad húlenie. Spýtala sa ho, či fetoval. Vtedy sa Viktor konečne ozval:

„Mami... Zajtra idem do školy a musím sa vyspať. Ďakujem za skvelé bryndzové halušky.“ Usmial sa tým svojským spôsobom. Neukázal jediný zub, no i tak celý žiaril. Naklonil sa, pobozkal mamu na líce a vtedy vedela, že jej chlapec sa nezmenil.

„Tak kde si bol?“ zopakovala zvýšeným hlasom. Z kúta kuchyne sa ozvalo zaprašťanie. Dedo driemal na rohovej lavici, ktorú kúpil svojej žene – babuci ako svadobný dar. Práve sa prevracal na druhý bok, nie preto, že by ho vyrušili, ale jednoducho preto, lebo potreboval zmeniť polohu. Bol takmer hluchý, preto sa nik z rodiny nezaoberal tým, že by ho mohli zo snenia prebudiť, a jeho dcéra už vôbec nie. Naučil sa spať pri jej kriku. Chrápal ako stará píla a zdalo sa, že je z toho zo dňa na deň vynervovanejšia, pretože práve hodila vláčne cesto na dosku. Len sa tak zaprášilo.

Viktor si spakruky utrel ústa a rozhodol sa, že pomôže s miešaním tvarohu do buchiet. Napchal si do úst veľkú lyžicu a preglgol ju ako nič. Tak, a už mal dostatok energie na vyčerpávajúci rozhovor:

„Bol som u Stely.“

Mama naňho vytreštila oči: „Myslela som, že sa spolu nebavíte.“

Vyhodila ma zo svojej izby, takže nemožno hovoriť o plnohodnotnom rozhovore, zareagoval v duchu. Bežne to tak robil, odpovedal jej iba v mysli, nechcel sa matke zdôverovať – Stelu mala rada, ale nie natoľko, aby jej odpustila zlé správanie voči jej synovi.

Vaľkala cesto, na chvíľu prestala a pozrela naňho: „Počul si, čo som povedala? Chvíľami mám pocit, že so mnou schválne nekomunikuješ.“

„Vedela si to?“

„Daj sem ten tvaroh! Čo či som vedela? Nerozumiem.“

„Vedela si, že Stelinej mame odrezali prsník kvôli rakovine,“ skonštatoval.

Zobrala od neho misku a položila ju. Bola štíhla a vysoká a Viktor sa podal na ňu.

„Asi... asi som ti to zabudla povedať.“

„Zabudla si mi povedať, že mama mojej... Stelina mama bola vážne chorá.“

„Je to jej nevlastná mama.“

Viktor si odfrkol: „Páčilo sa ti, že ma Stela ignorovala a že sa správala ku mne ako taká krava. Pritom celý čas trpela kvôli chorobe v rodine. Ale mama...“

„Pomodlila som sa za ňu. A vidíš, pomohlo, je z toho vonku. Nechcela som ťa zaťažovať niečím, čo je uzavreté.“

„Nič, čo sa týka Stely, pre mňa nie je uzavreté. Nebol som tu pre ňu v lete a myslím, že je urazená.“

„Preboha, to dievča sa uráža v jednom kuse,“ odvrkla. „Mám ju istým spôsobom rada, ale...

„Ale čo?“

„Je prelietavá.“

„To je blbosť, vôbec ju nepoznáš. Hodnotíš ju podľa jej otca...“

„Ale poznám. To jej si minule kúpil tú ružu? Odkedy sa sem nasťahovala, cvičila s tebou.“

„Zďaleka nie tak ako ty.“

Vyšiel z kuchyne a nechal tam mamu stáť s otvorenými ústami, zatvoril sa vo svojej izbe na poschodí. Od zvedavosti išla prasknúť, no Viktor nemienil povedať, že ten kvet kúpil spolužiačke Dane, ktorá ho priťahovala, a myslel si, že s ňou bude mať milostný vzťah. No dobre, to si nemyslel. Dúfal aspoň, že získa prax v bozkávaní. A od koho iného, ak nie od Dany? Mala skúsenosti. No dobre, bolo to od neho hlúpe. Chcel len zabudnúť...

Ten kvet mal dať Stele, vždy jej dával kvety, doteraz len tie z ich záhrady, ale vždy iba Stele. Mama ho vždy k tomu nabádala. Zober Stele kvety, zasa som ich priveľa vysadila. Ale ako keby hovorila: Zober ich tej desaťročnej depresívnej chudinke z rozvrátenej rodiny. Blízkym treba pomáhať a robiť radosť, dodala. Keď však Stela dospievala, jeho mame sa prestala pozdávať. On ju bral stále rovnako. Bola to jeho najlepšia kamoška. Pred odchodom do Anglicka v tom mal celkom jasno.

No už počas práce v bare, keď s ním flirtovali niektoré brigádničky, si uvedomil, že... mu na Stele záleží o niečo viac ako na ostatných dievčatách. Makal ako šrób a vyhovovalo mu to, pretože sám svoje city nevedel pomenovať, ale veril, že po návrate domov, pätnásteho septembra, keď sa s ňou stretne, to zistí. Nezistil nič, pretože mu po návrate nedvíhala telefón. Keď zvonil, nikto mu neotváral. Nezdalo sa mu to čudné, že jej rodičia nie sú nikdy doma. Už predtým boli pracovne vyťažení. A Stela po škole brigádovala – upratovala pre jednu paniu na materskej, mohla tam so sebou nosiť i svojho nevlastného brata – škôlkara Maxa.

V škole ho ignorovala a bola odporná, a rovnako i na ostaných spolužiakov. Len k učiteľom sa správala rovnako. Zmenila sa, ostrihala sa nakrátko a obliekala sa ako chalan. Akoby rozhodla zaňho. Oplácal jej to rovnakou kartou. No potom, ako na ňu v podstate zvalil vinu v kauze odpisovania, musel sa jej ospravedlniť, lebo to bolo až príliš kruté. Stela bola vždy usilovná a perfekcionistka. V škole dosahovala vždy tie najlepšie výsledky. Málokedy urobila chybu a vedeli to aj učitelia.

„No tak, viem, že Danielu nechala odpisovať Stela alebo Viktor. Bez priznania dostanete päťky všetci traja a bez možnosti zopakovať si písomku, nevylučujem možnosť pekných chvíľ strávených po škole.“

„Neodpisovala som,“ zašomrala Dana ako posledný pokus o obhajobu.

„Odo mňa nie,“ vyhŕkla Stela.

„Ani odo mňa neodpisovala,“ zamiešal sa do vravy Viktor. Klamal...

Dana už od nepamäti neznášala Stelu za to, že jej v druhej triede prebrala vtedy štvrtáka Marcela, a tak nečudo, že sa vyjadrila ešte raz: „Odpisovala som od Stely.“

Viktor to nepoprel, po hodine rozrušená Stela utiekla a neprišla do školy ani v piatok. Zašiel za učiteľom a priznal sa. Musel sa Stele ospravedlniť. Jej otec ho vpustil dnu. Vošiel do izby, v ktorej našiel Stelu a jej brata Maxa. A potom Max zakričal niečo v zmysle, že Stela chce kúpiť cicíky. Automaticky očami opätovne vyhľadal jej hrudník. Rýchlo si cez hlavu prevliekala mikinu. Stihol si všimnúť, ako jej narástli prsia a okamžite na ne zareagoval, no snažil sa odreagovať vežou, ktorú skladal s jej bratom. Nechápal, prečo by si ich chcela vylepšovať. Snažil sa jej povedať, že vyzerá perfektne. Vyhodila ho z izby.

Keď sa v chodbe zrazil s jej nevlastnou mamou, ktorá mala na ľavej strane hrudníka namiesto niekdajšieho kopčeka plošinu a Stela hrýzla pero, začalo mu dochádzať. Nenapadlo mu nič lepšie ako urýchlene odísť.

Teraz ležal v izbe po roztržke s mamou a dúfal, že si Stelu získa späť. Ako kamarátku. Ako kamarátku, opakoval si to v duchu ako zaklínadlo alebo mantru. Snažil sa nemyslieť na jej krásne prsia a na bradavky, ktoré sa črtali pod jej tielkom. No nemohol prestať. Ona trpí a on si priživuje svoje vzrušenie. Je imbecil! Čím viac ho hrýzlo svedomie, tým väčšmi bol vzrušený, a tým viac sa mu pred očami vynárali jej prsia. Prehodil cez seba paplón a rukou si zaliezol do trenírok. Sadol si. Pevne ho stisol a urobil si to rukou.

***

V trenkách mal mokro, no nechcelo sa mu ísť prezliecť. Ležal v posteli a v hlave mu vírilo milión otázok, ktoré sa túžil Stely opýtať. Zajtra je sobota. Tatko mu na doobedie vymyslel program. Mal by pripraviť ďalšie haldy dreva už k existujúcim haldám dreva na celú zimu. Bol dosť chladný november, preto jeho otec panikáril, či bude dosť kuriva. Využije chvíľku, keď pôjdu na ranné nákupy. V Tescu bola v akcii múka i cukor, kým sa vrátia, stihne sa so Stelou porozprávať.

Rýchlo sa opäť prikryl, pretože niekto stlačil kľučku a dvere sa prudko otvorili.

„Nesiem buchty.“

Viktor skoro zabudol dýchať.

„Ti šibe!“ narovnal sa, sadol si, pevne pritom zvieral perinu medzi nohami.

Dvere sa pribuchli a nečakaný návštevník si sadol na stoličku pred písacím stolom a pustil sa do jedenia buchiet.

„Tvoja mamka robí najlepšie buchty. Ak by som nevedel, aký je sex, poznamenal by som, že sú lepšie ako sex. Dáš si?“ jeho spolužiak Jaro mu pred nos otrčil plný tanier. Ruku vzápätí stiahol a jedol ďalej.

„Pýtal som sa len zo slušnosti, choď si pre svoje sám. Tvoja mama,“ zamľaskal, „je bohyňa. Ak tak dobre sexuje ako pečie, závidím tvojmu fotrovi.“

„Toto nechcem počúvať.“ Jaro to robil so svojou priateľkou, s ich spolužiačkou Radkou, jeden jedinýkrát, ale tváril sa a hovoril, akoby natočil sériu pornofilmov. Aspoň to tak vyznelo. Podľa toho, aký znalec žien sa z neho stal.

„Čo máš pod tou perinou?“ nezbedne zdvihol obočie.

„No... ja...“

S plnými ústami sa zasmial a opľul monitor: „Honil si si, že?“

„Už by si sa mal konečne naučiť klopať,“ povedal mu podráždene Viki.

„Takže si si honil! Mám ťa! Ale mám pre teba super novinky. Niečo, čo ti ušetrí ruku od tvrdej driny.“

„Ak mi chceš ponúknuť tú trápnu amatérsky vyrobenú robotickú ruku v štýle seriálu Teória veľkého tresku...“

„Nie, niečo lepšie. Mám pre teba ženu! S takýmito kozičkami,“ priložil si päste k hrudi.

„Myslíš aj na niečo iné, než len na trtkačku?“

„To hovorí ten, ktorý si pred chvíľou dohonil? What? A nespýtaš sa, aké rande som ti zariadil?“

„Hovoril som ti, že...“

„Ale dobre, dobre, zabudni na Danu, len chcela odpisovať. Ale Maja Adamčáková... to je delo! Radka sa s ňou kamoší a zverila sa jej, že by sa s tebou rada stretla. Tak vybavím rande vo štvorici zajtra večer, aby sme ti pomohli, keby bolo treba... musíme byť s tebou. Len na ňu, prosím ťa, nespusti tie svoje múdrosti s významom slov a matematickej pravdepodobnosti.“

„Aká pravdepodobnosť je, že ti teraz nadžgám tie buchty plnené tvarohom do gágora, aby si sklapol? Nepôjdem na žiadne rande.“

„Dnes nie si vo forme, či čo? Čakal som rozsiahlejšiu analýzu.“

Viktor bol hotový z toho, že mu Jaro s Radkou chceli zariadiť rande s Majou. Tak trochu mal pocit, že má anorexiu, pretože bola priveľmi chudá, ale na druhej strane sa mu zdala veľmi pekná a príťažlivá. Ale aj tak nemal chuť na rande s ňou.

„Nemám chuť na...“

„Máš frajerku?“

„Nie,“ hlesol.

„No vidíš, ty dilino. Takže zajtra cez deň si spresníme, že čo a ako. Musím padať.“

„Zajtra mám kopec roboty a musím skočiť za Stelou,“ vyhŕkol Viktor.

„Tej jebe. Je nepríjemná ako vyrážka na vajcách.“

„Nie je to také jednofarebné, aké to vyzerá.“

„Schyľuje sa tu k analýze, tak už teda padám,“ Jaro sa postavil a schytil do rúk poslednú buchtu.

„Jej mama mala rakovinu, no našťastie sa z toho dostala.“

„Čo? Kerá?“ zostal stáť ako obarený.

„Jej láskavá macocha.“

Vzápätí zatriasol hlavou a už zasa bol vo svojej koži: „Tak okej! Tak čo! Zoberieš do baru aj ju. Radka ju má z nevysvetliteľných dôvodov stále rada. Musí sa aj ona odreagovať a nie byť furt doma v depresiách.“

„Neviem, či bude vhodné...“

„Ts, ts, ts... Bože, ste štvrtáci na strednej a ste vážni ako hovno na paličke. Užívajte si života, lebo však sami viete, aký je krátky. Rakovina a smrť, bla, bla, veď vieš. Čítaj medzi riadkami, lebo fakt už musím ísť. Mám futbalový tréning.“ Zlomil buchtu na polovicu a do jednej časti strčil prst.

„Zajtra možno ucítiš vlhké útroby, chlapče,“ slastne sa uškrnul, „keď teda budeš chcieť, aby išla aj Maja.“

„Čo? No určite,“ prevrátil Viktor oči. Takto sa nažrať a ísť na tréning, to môže len Jaro.

Jaro si vhodil do úst kus sladkého pečiva, ktorý mal nastoknutý na prste. Otvoril dvere a s plnými ústami povedal: „Keby som vedel, že budeš chcieť mať romantický večer so svojou rukou, zavolal by som ti. Ale zasa... Prišiel by som o sladkú buchtu tvojej mamy.“ Zabuchol dvere a následne zbehol po schodoch, Viktor nestihol hodiť doňho lampičku, ktorú mal poruke na nočnom stolíku.

***

Table of Contents

Start