Vydavateľstvo Elist

www.elist.sk

Peter Kotik

Mŕtva cesta

Zamrznutí

voľné pokračovanie knihy Mŕtva cesta

Autor: © Peter Kotik

Obálka: © Peter Kotik

Vydavateľ elektronickej knihy: © Elist

Rok vydania: 2017

Všetky práva vyhradené. Nijaká časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná, uchovávaná v rešeršných systémoch alebo prenášaná akýmkoľvek spôsobom vrátane elektronického, mechanického, fotografického či iného záznamu bez predchádzajúceho písomného súhlasu autora, respektíve vydavateľa.

Kapitola prvá

Oheň a voda

V modrom Volkswagene sedí Alex, ktorý čaká v dopravnej zápche.

Z rádia sa ozýva najnovší hit od Davida Guettu, z neba padajú lúče slnka na jeho tvár, ktoré ho jemne hrejú.

Alexovi začne zvoniť mobilný telefón, ktorý má položený v priehradke vedľa seba. Volá mu jeho priateľka Rebeka.

Zodvihne ho a prijme hovor.

„Ahoj zlatko, už si vstala? opýta sa Alex.

„Nemohla som spať celú noc, už si na ceste do práce“? opýtala sa Rebeka.

„Áno, môj prvý deň v novej práci, už sa nemôžem dočkať,“ odpovedal Alex.

„Držím Ti palce zlat..k..oo ššhrršš..“ vraví prerušovane Rebeka.

„Zlatko počuješ ma? Rebeka?“ pýta sa Alex.

„Ale... nepo..uje.. ta.. si tam?“ zopakovala ešte raz Rebeka.

Alex pozrel na telefón, no zistil, že nemá žiadny signál.

Odrazu v uliciach prepukla panika a ľudia sa rozutekali každým smerom. Znepokojený vystúpi z auta a snaží sa zistiť čo sa deje.

Vtom sa k nemu prihovorí muž stojaci za ním, pri svojom aute.

„Čo sa to tam deje?“ opýta sa.

Alex sa otočí na muža a pokrčí plecami, čím mu chce naznačiť, že nemá potuchy.

Ale keď sa v sekunde otočí naspäť, v diaľke uvidí, ako sa k nim približuje dav ľudí, ktorí sú celí od krvi. Kráčajú ako opití, a snažia sa ublížiť ľudom.

Alex rýchlo sadne do auta, zamkne všetky zámky a premiestni sa na zadné sedadlá, kde sú na oknách čierne fólie. Spomedzi operadiel sleduje, čo sa vonku deje. Popri jeho aute sa pohybuje jeden z tých ľudí celých od krvi.

Muž, ktorý oslovil Alexa, ide pomaly k tej osobe a snaží sa jej pomôcť. No v tom sa tá osoba naňho vrhne a ako besná ho začne hrýzť a vytrhávať kúsky mäsa. Alex to všetko sleduje spoza okna svojho auta a s čoraz väčším strachom sa v duchu modlí.

Zrazu sa rozbije predné okno a dovnútra sa snaží dostať žena. Z očí jej tečie krv, pokožku ma bledú, ako keby bola chorá. Alex sa pozrie na ňu a z jej úst sa ozve „ALEEEEX“.

Alex sa na ňu lepšie pozrie a zistí, že tou osobou je Tina. Tina sa čoraz viac snaží dostať bližšie k Alexovi, no ten sa nemôže dostať von z auta. Keď už je Tina skoro na dosah, iba zavrie oči a vtom sa prebudí. Spotený pozerá na strop a zrýchlene dýcha. Na svojom ramene pocíti niekoho ruku, obzrie sa a uvidí pred sebou Rebeku.

„Alex, je čas vstávať“ prihovorí sa mu Rebeka.

Alex si sadne na posteľ a dlaňami si pošúcha tvár. Rebeka si k nemu prisadne na posteľ a spýta sa: „Opäť si mal zlý sen?“

„Zrejme áno,“ povzdychne si Alex a potom dodá „Choď hore, ja hneď prídem za tebou“.

Rebeka sa zodvihne, pohladká Alexa po tvári a kráča preč. ,,,,

Alex vstane z postele a namieri si to do malej kúpeľne, ktorá je hneď vedľa spálne. Pustí vodu z kohútika, ošpliecha si tvár a pozrie sa do zrkadla. Vlasy neupravené, strapaté, tvár stredne zarastená. Zoberie uterák, utrie si tvár a odchádza z kúpeľne. Ako tak kráča preč z kúpeľne, zo vstavanej skrine, ktorá stojí oproti, si zoberie sveter a odchádza preč.

Keď vyjde z izby, ocitne sa v priestrannejšej kajute, v ktorej je spojená obývačka s kuchyňou. Oproti jeho izbe sú ešte ďalšie dvoje dvere do kajút, v ktorých sa ubytovali Hana a Adam a v druhej Hugo.

Medzi týmito dvoma dverami sú strmé drevené schody. Alex týmito schodmi vyjde hore a ocitne na sa palube jachty. Vonku cítiť príchod jesene, v pozadí sa vlní Zemplínska Šírava. Na brehu vidieť trosky miesta, kde kedysi Alex a jeho skupina žili.

Na druhej strane jachty sa nečinne pohupuje na vodnej hladine ďalšia jachta, na ktorej je Henrich a ďalších päť ľudí. Tieto dve jachty sú pri sebe tesne blízko, aby mohli medzi sebou ľudia komunikovať.

„Dnes ubehol mesiac. Dosť dlhá doba na to, aby sme si uvedomili, aké cenné sú naše životy v tomto novom svete. Presne pred 2 rokmi sme sa rozhodli pomôcť ľuďom ukryť sa pred nákazou a poskytnúť im bezpečie. Podarilo sa, no nikto z nás nepomyslel na to, že nakazení nie sú jedinou hrozbou.

„Dal som vám sľub a ten dnes dodržím" vraví Alex. „Po mesiaci na vode sa opäť vrátime na pevninu a zistíme, aká je situácia na pláži“.

„Alex, čo keď bude pevnina zamorená? Keď sme odchádzali, na pláži zúrila vojna" vraví Adam.

„Zvládneme to, my všetci to zvládneme, pomôžeme jeden druhému" vraví Henrich, ktorého poznámka ľudí povzbudila.

„Druhou podstatnou vecou je to, že nám pomaly dochádzajú zásoby" vraví Alex a dodáva „takže sa pripravte, pretože sa vraciame späť“.

Obidve jachty naštartovali a spoločne sa plavili na pevninu kde netušia, čo ich čaká. Každému jednému teraz v hlave vŕta myšlienka - čo sa vlastne stalo v tú osudnú noc?

Keď boli sotva pol kilometra od pláže, jachty spomalili a všetci vyšli hore na palubu. Alex a Henrich zobrali ďalekohľad a spoločne začali skúmať pláž. Všetci netrpezlivo čakali na správy, keď v tom Henrich prehovorí. "Čisto, nikoho nevidím".

Alex zloží ďalekohľad a vydá rozkaz na vylodenie sa. Keď jachty spustili kotvy, jeden po druhom vstupovali na mólo s veľkou opatrnosťou.

„Každý buďte mimoriadne opatrný, Dominik a Patrik nech ostanú v blízkosti jachty. Martina, stráž ich ako oko v hlave,“ povedal Alex mladej žene, ktorá bola spolu s ním na jachte. Medzi nimi bol aj chlapík Arnold a jeho 13-ročný syn Patrik, a nakoniec mladý párik Igor a Sandra. Všetci až na Martinu, Patrika a Dominika sa vydali na prieskum pláže. Pláž, miesto známe ako Motel Kamenec, bola po mesiaci nečinnosti spustošená po tom, čo bolo na ňu zaútočené. Na pláži ležali mŕtve telá, ktoré neboli pochované. Starí, mladí, muži i ženy. Opustené autá, zničené stany, to všetko ostalo po minulomesačnom masakri. Motel, ktorý bol srdcom komunity, vyzeral ako strelnica. V stenách a na oknách boli diery po guľkách s jemným nádychom zaschnutej krvi. Ako sa tak prechádzali po pláži a skúmali okolie, začali sa Rebeke vracať spomienky na osudný deň.

Vonku bola tma, pláž bola práve napadnutá ľuďmi, ktorých komunita vyhostila kvôli neprispôsobilosti. Rebeka vbehla do chatky a skrývala sa za pohovkou, skrčená a so zbraňou v ruke. Dych mala zrýchlený, pot oblieval celé jej telo. Dvere do chatky sa otvorili a Rebeka počula, ako niekto vchádza dnu. Kroky boli pomalé a hlasné...

„Kde si, ty blonďavá sviňa?“ vykríkla žena, pred ktorou Rebeka utekala. Spoza malého rohu Rebeka vykukla, aby zistila, kde sa tá žena nachádza, no v tom ju chytila žena za vlasy a celou silou ju dvihla. Ruku jej dala okolo krku a pištoľ namierila ku spánku. Pomaly stláčala spúšť, no v tom ju vyrušil buchot za oknom. Okno sa rozbilo a do vnútra sa snažil dostať nakazený, no nabodol sa na kúsok skla, ktoré trčalo z rámu.

„Pozri sa, pozeraj aký je to pocit, keď si len krok od toho, aby ťa to dostalo,“ vravela žena a pomaly tlačila Rebeku k oknu. Vyhodili ste nás ako prašivých psov, budete pykať za to čo ste...“ no v tom sa ozvalo hlasite BANG, a žena spadla na zem. Vo dverách stál Adam, ktorý držal pištoľ a za ním stála Hannah a Dominik.

„Si v poriadku?“ opýtal sa Adam. Hannah medzitým šla k oknu a bodla nakazeného do hlavy.

„Áno som, ale bolo to tesné“ povedala Rebeka.

„Kde je Alex?“ opýtala sa Hannah

„S tvojou mamou pripravujú pri móle jachty. Odplávame na nich.“ vysvetľovala Rebeka.

„Nebudeme proti nim bojovať?“ prekvapene sa opýtala Hannah. „Nebudeme o tom teraz diskutovať, musíme sa dostať do bezpečia,“ vyprskla Rebeka, otvorila skriňu v ktorej bol batoh a začala baliť konzervy a ďalšie veci, ktoré mala v chladničke. Hannah s Adamom strážili dvere. Dominik sedel schúlený v kresle a len ticho počúval nepokoje, ktoré sa odohrávali na pláži. Stany, autá aj okolité stromy, či domy, v ktorých ľudia spávali, boli v plameňoch. Vonku behali a strieľali po ľuďoch maskovaní útočníci s rúškou a kapucňami. Mali obrnené autá a na kapote mali napísané „KRV ZA KRV“. Ďalším problémom boli nakazení, ktorí sa dostali dovnútra cez poškodenú bránu.

„Ako ďaleko je to k mólu?“ opýtala sa šeptom Hannah.

„Kúsok za lodenicou, no musíme si pohnúť“ odpovedala Rebeka.

Rebeka sa zahľadí na osobu na pláži, ktorá sa snaží s poranenou nohou utiecť z pláže. „To je Hugo ,“ skríkne.

„Poďme,“ zavelí Adam a rozbehnú sa k Hugovi. „HUGO!“ skríkne Hannah. Hugo sa otočí a zbadá, ako k nemu beží Hannah, Adam, Dominik a Rebeka.

„Pomôžte mu“ vraví Rebeka. Hannah a Adam podoprú Huga o svoje ramená a všetci spoločne utekajú k mólu. Popritom registrujú okolo seba požiar a mŕtvych ľudí na zemi a v diaľke počuť streľbu zo zbraní. Na pláži pri móle bol tucet nakazených, ktorí ho zablokovali. Jedna jachta práve vyplávala na vodu, druhá stále čakala, až sa všetci nalodia. Rebeka, Hugo, a Adam vytiahli zbrane a začali jedného po druhom strieľať. Vtom si Linda prestrieľala uličku medzi nakazenými a rozbehla sa na pomoc.

„Berte chlapca a utekajte“ povedala Linda a ukázala prstom na jachtu. Hannah ho chytila za ruku a bežala spolu aj s Adamom smerom k jachte. Linda schmatla okolo boku Huga, z druhej strany ho podopierala Rebeka a všetci spolu sa snažili nasledovať ostatných. V polovici móla však Rebeku, Lindu a Huga zastavila hlasná rana zo zbrane. Keď prišla druhá rana, Linda si chytila stehno, z ktorého začala krvácať. No tretia rana prešla Linde priamo cez spánok a jej bezvládne telo spadlo na okraj móla a potom do vody. Hugo a Rebeka začali utekať tak rýchlo, ako len mohli. Keď sa dostali na jachtu, Alex si všimol, že zo strechy plážového domčeka strieľa ostreľovač. „Všetci do podpalubia, OKAMŽITE!“ Hannah bezducho stála pri okraji jachty a pozerala sa, ako na hladine pláva Lindino telo. Alex ju schmatol za ruku a odtiahol ju do podpalubia. Rebeka posadila Huga na pohovku, vybrala z vrecka nôž a roztrhla mu nohavice, aby sa mu mohla pozrieť na ranu. Medzitým ako mu ranu ošetrovala, sa Hugo poobzeral očami po miestnosti a potom sa opýtal "Kde je Adam?!" Alex sa poobzeral po miestnosti a odrazu začuli hučať motory. Potom prišlo mierne myknutie. Rebeka pustila Hugovi nohu a podišla ku malému okienku.

„Hýbeme sa.“ povedala. „Nie, NIE! Vonku sú ešte naši ľudia!!!“ skríkol Alex, vybehol von po schodoch z kajuty a namieril si to rovno na hornú palubu. Pri riadení bol Adam, ktorý vyplával aj s jachtou na otvorenú vodnú plochu.

„Čo to robíš?!“ zvrieskol Alex.

„Čo asi, zachraňujem nás!!“ zvrieskol Adam ešte hlasnejšie.

„Na pláži máme ešte našich ľudí, ktorým treba pomôcť!“ vraví Alex, pripravený začať hádku.

„Všetkých nezachrániš ALEX! Pochop to už konečne!“ kričal Adam. V pozadí bolo počuť, ako niekto kričí. Obidvaja sa otočili a počúvali. Krik z pláže bolo dosť slabo počuť, keďže už boli dosť ďaleko. Alex sa opäť otočil na Adama a ten opäť zopakoval. „Nemôžeš zachrániť všetkých... prepáč...“ a potom pridal plyn. Alex pozeral na zdevastované miesto, ktoré bolo celé v plameňoch. Chvíľku sa pozeral len tak do neznáma a po tom ho prerušil Adam.

„Choď dole, tam budeš užitočnejší“ povedal Alexovi.

„Áno, asi áno“ odvetil mu Alex.

Alex prišiel do kajuty, kde sa mu okolo krku zavesila Rebeka.

„Si v poriadku?“ opýtal sa jej a ona mu odvetila „Áno, pár škrabancov prežijem.“

Pozrel sa na Hannah, ktorá sedela na zemi pri kuchynskom pulte s dlaňou na tvári.

„Nechaj ju,“ povedala mu Rebeka, „potrebuje byť teraz sama.“ Alex odvrátil zrak od Hannah a pozrel sa na Huga, ktorý sedel na pohovke a pravú ruku mal prehodenú cez Dominika, ktorého upokojoval. Po polhodinovom krúžení po vode jachta zastavila. Všetci zbystrili pozornosť, keď v tom prišiel do kajuty Adam a povedal: „Sme na mieste!“

Jeden po druhom vychádzali na hornú palubu, až na Hannah, ktorá stále sedela dole na dlážke pri kuchynskom pulte. Na vode po pravej strane sa kolísala druhá jachta, na ktorej bol Henrich, Igor, Sandra, Arnold, Patrik a Martina.

„Ste všetci v poriadku?“ opýtal sa Alex ľudí na Henrichovej jachte. Len tak tam stáli, triasli sa od strachu.

„Čo bude teraz Alex?“ opýtal sa Henrich. Vtom prišla na palubu Hannah a povedala. „Vrátime sa späť. Vrátime sa a pochováme moju mamu.“

„Lindu? Ona je mŕtva?“ opýtal sa Henrich zhrozene. Šla na pomoc mne a Hugovi, pretože mu postrelili nohu. No na móle dostala guľku do hlavy a spadla do vody,“ vysvetľuje Rebeka.

„Kto boli tí ľudia v maskáčoch a so zbraňami?“ opýtal sa Igor.

„Jedna žena na na zaútočila v chatke, keď som brala zásoby a kričala niečo v zmysle, že sme ich vyhostili, alebo niečo také,“ vysvetľovala Rebeka.

„Čože?“ vyprskol Alex.

„Som v poriadku Alex,“ uzemnila ho Rebeka

„Tak fajn, všetci chceme odpovede. Počkáme až sa to ukľudní a vrátime sa,“ vyhlásil Alex.

Table of Contents

Kapitola prvá Oheň a voda