Alison Bliss

SIZE MATTERS

Copyright © 2016 by Alison Bliss

Translation © 2017 by Tamara Chovanová

Jacket design © 2017 by Soňa Šedivá

Slovak edition © 2017 by Ikar

ISBN 978-80-551-5552-4

Ženám na celom svete, každej veľkosti a tvaru. Všetky ste krásne.

Poďakovanie

Počula som, že písanie môže byť osamelá púť, ale ja mám to šťastie, že nikdy nie som sama. Nech napíšem koľkokoľvek kníh, od ľudí naokolo dostávam nesmierne veľa lásky a podpory. Nikdy sa nebudem vedieť dostatočne všetkým poďakovať, ale pokúsim sa o to.

Ďakujem mame, otcovi, svojim štyrom sestrám, neteriam, svokre, tete Deborah, ale najmä svojmu úžasnému manželovi a našim dvom čarovným synom. Ste pre mňa všetko! Osobitné poďakovanie patrí mojim kritičkám Carol Pavliskej a Samanthe Bohrmanovej, ktoré sú vždy ochotné čítať, keď to potrebujem, a majú výborné poznámky, podnecujúce môj zmysel pre humor a vďaka nim vyznejú moje knihy lepšie. Ďakujem Sonyi Weissovej za improvizované stretnutia, na ktorých sme hľadali vhodné riešenia. Fakt si ma rozosmiala, baba jedna! Mimoriadne poďakovanie patrí The Floozies. Ste svetové!

Tuho objímam a vrelo ďakujem všetkým členom Pure Bliss Street Teamu za to, že mi pomohli rozšíriť chýr o mojich knihách a každý deň ma oboznamujú so svojimi názormi. Ľudia, mám vás z celého srdca rada.

Ako vždy ďakujem svojej agentke, skvelej žene Andrei Sombergovej za to, že mi je oporou vždy, keď ju potrebujem. Tvoja podpora, vedenie a priateľstvo pre mňa hrozne veľa znamená!

Ďakujem aj pozoruhodnému editorovi Alexovi Loganovi. Tvoje odborné a múdre rady nepoznajú medze, Alex. Cením si všetko, čo si pre mňa urobil. Som šťastná, že patrím medzi tvoje autorky!

Ako pri každom rukopise, aj teraz som mala tím ľudí, ktorí pracovali v pozadí, ale vďaka nim išlo všetko lepšie. Takže ďakujem výtvarnému oddeleniu za krásnu obálku, ako aj všetkým v Grand Centrali, ktorí pomohli zmeniť tento rukopis na lesklú novú knihu. Ste úžasní!

Napokon ďakujem vám, svojim čitateľom! Neviete si predstaviť, ako často ma poteší jednoduchá správa od čitateľa a pozdvihne mi náladu, keď mám za sebou ťažký deň. Dúfam, že budete ďalej čítať a tešiť sa z mojich kníh, ale najmä verím, že budete žiť naplno, ľúbiť z celého srdca a často sa smiať.

Kapitola prvá

Leah Martinovej takmer zabehlo pivo.

„Ako to myslíš, jednoducho si niekoho vyber?“ Očami skúmala bar, potom znova uprela pohľad na priateľku. „Akože – koho?“

„Jasné, že chlapa.“

Áno, pretože to bolo také jednoduché. Možno pre Valerie. Hoci mali približne rovnakú konfekčnú veľkosť, Valerie vždy niesla svoju váhu lepšie a všade, kam sa pohla, chlapi sa za ňou obracali. Možno to bolo tým, že mala také výrazné oči srnky, zvlnené platinové vlasy a vyzerala ako rozkošný hračkársky pudlík – každý chlap by dal aj pravý semenník, len aby ho mohol vziať na prechádzku.

„Nerada ti to hovorím, Val, ale platí to iba o ženách, ako si ty.“ Keby mala Leah klasifikovať sama seba v rámci psích plemien, charakterizovala by sa ako buldog. Nielenže bola tvrdohlavá ako toto psie plemeno, ale mala aj široké plecia, široké boky, mohutnú hruď a – ak nezhodí zopár kíl – pravdepodobne aj rovnako krátku životnosť.

„Hipisácke brunetky s rozmazanými očnými linkami, ktoré nie sú spokojné s tým, akým dojmom pôsobia, si nemôžu dovoliť prepych jednoducho si niekoho vybrať.“

„Ach, sklapni,“ Valerie prevrátila oči. „Očné linky máš akurát.“

Jasné, to je asi tak všetko. Očné linky. To jediné je dnes večer na mne akurát.

Krátke čierne šaty boli presne také – priveľmi krátke – a pomaly z nej vytláčali život. Navyše za posledných pár mesiacov pribrala päť kíl. Pod látkou bolo vidieť každú krivku, ako aj každú pneumatiku. Chvalabohu, že žijú v Texase, a nie na Aljaške, lebo nejaký Eskimák by si ju mohol pomýliť s tuleňom a stiahol by z nej kožu.

„Tak o čo ti ide?“ Valerie sa nevzdávala. „Je tu kopa krásnych chlapov.“

„Jasné, ak prižmúrim oči.“

„Počuj, prestaň s tým negativizmom. Si krásna a chlapi majú radi ženy oblých tvarov. Ja o tom niečo viem. Tak vyber si niekoho.“

Neoplatilo by sa s ňou hádať. Keď si raz Valerie niečo zaumienila, neprestala, kým nebola misia splnená. Zato Leah si mohla vybrať iba vtedy, keď stála v práci pred vitrínou s dezertmi a rozhodovala sa medzi čokoládovým veterníkom a tvarohovou buchtou.

„Ako mám vedieť, koho si vybrať? Nemajú na čele nápis LOVÍM TUČNÉ BABY.“

Valerie na ňu zúfalo pozrela. „Mali by sme si určiť východiskový bod a rozhodnúť sa, akého chlapa chceš.“

„Chlap, akého chcem, by netrčal v bare s názvom Hrdzavý kýbeľ. Vlastne ani ja by som tu netrčala, keby si ma nebola donútila, aby som sem prišla.“

„Leah, dostala si kopačky. To sa skôr či neskôr stane každej.“ Valerie chytila Leah za ruku a nežnejšie dodala: „Viem, je to na porazenie. Ale ty vždy trčíš v robote alebo vo svojom byte, čo znamená, že nikdy nevypadneš z prekliateho domu. Nie je to zdravé. Nemôžeš sa skrývať večne.“

„Ja sa neskrývam. Len som… bola zavalená prácou. Nečakala som, že sa ocitnem v takejto šlamastike len mesiac po vernisáži. A venovala som tomu toľko času.“ Leah videla, že Valerie nasadila výraz na to ti nenaletím. „No tak, Val, svadba je zajtra večer. Všetko musí byť dokonalé, lebo… ty vieš prečo.“

Valerie prevrátila oči. „Prečo na tom vôbec záleží?“

„Pretože je v stávke moja povesť. Mojou tortou sa bude kŕmiť šťastný pár. Môžu sa ňou pokojne aj zadrhnúť, mne je to jedno, ale bude to najlepšia svadobná torta, akú v živote jedli. Všetko musí prebehnúť hladko a do zajtra večera musím urobiť tisíc vecí. Potrebujem…“

Valerie zdvihla ruku, aby ju umlčala. „Ty potrebuješ vypnúť. Pohľadajme nejakých chlapov, zatancuješ si s nimi, užiješ si pár hodín zábavy a znova sa zavrieš v tej svojej jaskyni. Urob mi radosť, okej? Tak teda čo by malo byť na chlapovi tvojich snov najpríťažlivejšie?“

Leah vzdychla. „Pulz.“

„Nijaký upír. Sedí vec. Čo ešte?“

„Neviem. To je kravina.“ Leah si všimla sklamanie vo Valeriiných očiach a zastonala. „Okej, tak teda… asi by som chcela…“

Pohľadom blúdila po hosťoch v bare a zastavila sa pri dvoch chlapoch. Ten, ktorý stál, kýval na barmana, druhý si vysúkal rukávy na modrej košeli a Leahinu pozornosť upútali svalnaté opálené predlaktia. Keď skončil, vrazil lakťom druhému mužovi do rebier a povedal čosi, na čom sa obaja zasmiali. Srdečný, pobavený úsmev na jeho tvári v nej vyvolal pocit radosti, akoby dostala injekciu sérotonínu. Jeho. Chcela by som jeho.

Leah sa usmiala. „Asi by som chcela niekoho, kto by ma vedel rozosmiať.“

„To je skvelé,“ Val podráždene zastonala, „ale veľmi mi to nepomohlo. Ako by mal vyzerať? To chcem vedieť.“

„Vysoký, tmavovlasý, výrazné svaly na predlaktí, podmanivý úsmev, šupácky výraz a mal by mať svetlomodrú košeľu,“ dodala Leah automaticky. Ešte vždy upierala pohľad na muža na druhej strane baru.

„Ehm, okej. Páni, to vyzerá dosť konkrétne.“

Leah pozrela na Valerie a potriasla hlavou, aby vymietla von z hlavy predstavu toho muža. „Sory, jednoducho mi to napadlo.“

„Nie, nie, to je fajn. Aspoň viem, čo mám hľadať. Máme východiskový bod. Okej, tak pozrime sa na to.“ Valerie sa obzerala po plnej miestnosti. „Aha, tam je chlapík v modrej košeli.“ Kývla k mužovi, ktorý sedel o štyri stoly ďalej. Nedíval sa ich smerom, tak počkali, kým sa obráti. Vtedy obe stuhli.

„No, zrejme dvaja zo siedmich nie je zlé,“ Valerie pokrčila nos.

„Dvaja? Tá modrá košeľa sedí, ale pochybujem, že mu možno nahmatať pulz. Rozhodne je dosť bledý, aby sa dal považovať za upíra, hoci… hm, keby mal nejaké zuby.“

„Okej, a čo… tamten chlapík?“

Leah pozrela tým smerom, kam ukazovala Valerie.

„Ale, prosím ťa! To nemyslíš vážne! Až taká zúfalá naozaj nie som.“

„Čo sa ti na ňom nepáči? Vyzerá presne tak, ako si opísala. Pokojne si môžeš vyberať, Leah, ale budeš s ním iba tancovať, nevydáš sa zaňho.“

Muž pri bare si všimol ich pozornosť a obrátil sa na stoličke, aby sa lepšie pozrel na očarené diváčky. Dal si výdatný dúšok piva, hrubým jazykom si oblizol spodnú peru, položil fľašu na stôl a žmurkol na ne, no nebolo to veľmi sexi.

„Som rada, že to najlepšie, čo ma môže stretnúť, je chlap, ktorý má zuby, ale nepovedala som, že chcem chlapa vo fľakatých montérkach a bielych gumených čižmách. Ak sa ti tak veľmi páči lovec kreviet Bob, pokojne choď za ním sama.“

„Počkaj! Čože? Nie, nie ten.“ Valerie chytila Leahinu hlavu a obrátila ju o centimeter doprava. „Tento!“

Leah nevedela, prečo ju to prekvapilo. Poskytla Valerie jeho presný opis – akoby mu umiestnila nad hlavu žiarivú neónovú tabuľu so šípkou smerujúcou dolu.

Pravda, vynechala niektoré povšimnutiahodné detaily, napríklad veľká ruka, v ktorej držal pivo, ale priložil si ho k ústam pomaly a jemne, akoby sa dotýkal perami ženského prsníka. Alebo ako sa mu svaly na chrbte napli, keď sa opieral o bar, akoby pod ním ochabnuto ležala uspokojená žena.

Leah by nemala nič proti, keby bola tou ženou. Ale keď sa posunul na stoličke a pohľady sa im stretli, rýchlo odvrátil zrak a ona jasne pochopila jeho posolstvo. Nemám záujem.

„Ty ho normálne preťahuješ očami,“ Valerie sa usmievala, má poslanie – sprostredkuje posolstvo.

„Nie, nepreťahujem.“

„No dobre, jasné, Leah. Vidím, ako slintáš.“

Leah si nebola istá, či jej priateľka hovorí pravdu, a tak si nonšalantne prešla chrbtom ruky po tvári.

„Vidíš?“ zasmiala sa Valerie. „Ty si fakt myslíš, že je sexi. A vieš ty čo? Vôbec by ma neprekvapilo, keby si ho opísala.“

„Sklapni, Val.“

Znova sa zasmiala. „Páni, páči sa mi, keď viem, že mám pravdu.“

„Nepovedala som, že máš pravdu.“

„Nie, ale vždy sa staviaš do defenzívy, keď trafím. Prečo si naňho normálne neukázala hneď na začiatku?“

Leah pokrčila plecami. „Nie je to môj typ.“

„Ale, prosím ťa. Tento chlap je typ každej ženy. V skutočnosti hovoríš, že podľa teba ty nie si jeho typ.“

„To je to isté, nech to akokoľvek zaonačíš. V každom prípade nemá záujem.“

„Ach, takže teraz mu čítaš myšlienky. Ako vieš, o čo má záujem? Možno čaká na to požiadanie o tanec.“

Leah urobila grimasu. „Videla si ma tancovať a nebolo to ktoviečo. Ak nemá záujem teraz, určite nebude mať záujem, keď to uvidí.“

Valerie sa zachichotala a vyskočila zo stoličky. „Zistíme to.“

„Nie, Val, nechoď za ním…“ Dočerta!

Sam Cooper sa nemienil obrátiť. V zrkadle za barom videl, ako sa tá blondínka usiluje o jeho kamoša Maxa. Nielenže s ním flirtovala, aj sa mu dotýkala bicepsov – Maxovej druhej najobľúbenejšej časti svojej stavby tela – a uzavrela s ním dohodu. Za pár sekúnd sa jej ho podarilo presvedčiť, aby si prisadol k ich stolu, ponúkol sa, že kúpi jej a tej brunetke drink a bude zobať z jej lepkavých malých rúk. Tá dáma sa správala takmer ako profíčka. Ten chlap nemá šancu.

Keď konečne odišla, Max sa obrátil k Samovi. „Potrebujem, aby si tu zostal trochu dlhšie a hral na krídle.“

„Ee, si na to sám, Rico Suave. Povedal som ti, že po tomto pive padám.“

„Áno, ale to bolo predtým, než ťa tá tmavovláska pristihla, ako si obzeráš jej zadok, a jej kamoška nás pozvala, aby sme si k nim prisadli.“

Sam sa uškrnul. Všimol si, že tá pekná brunetka na druhej strane miestnosti má kypré tvary, ale to nepútalo jeho pozornosť – zaujalo ho, ako si ho prezerala výraznými očami a pritom si oblizla našpúlené pery. To na jeho libido zapôsobilo viac než kypré prsia – niežeby na ne nebol príjemný pohľad.

Ale… „Nemám záujem.“

„Aj keď si teraz voľný?“

„Na tom nezáleží,“ Sam pokrútil hlavou. „Práve som sa rozišiel s jednou šibnutou štetkou. Nepotrebujem, aby mi hneď dýchala na krk ďalšia.“

„Ale no tak, chodil si so Sylviou iba mesiac. Koľko škody môže narobiť baba za taký krátky čas?“

„Chcela sa vydávať.“

Max sa hystericky rozosmial, z úst mu vyprsklo pivo. Schytil obrúsok a utrel si uslzené oči, potom poutieral ofŕkaný bar. „To ma fakt mrzí,“ Max sa ešte vždy uškŕňal.

„Áno, sršíš sympatiami.“

Jeho kamarát maskoval úškrn, prešiel si rukou po tvári.

„Nie, myslím to vážne. Fakt ma to mrzí. Ale som trochu zmätený. Len minulý mesiac si vyhlásil, že nastal čas, aby si sa usadil. Prišlo to rýchlo, no ak ona chcela to isté… akosi nechápem, v čom je problém.“

„Už som ti povedal. Bola šibnutá.“

Max sugestívne zdvihol obočie. „Šibnutá akože v posteli?“

„Nie, šibnutá, akože cvok. Celé si to naplánovala. Najprv sa stretne s tým pravým mužom – čo som bol očividne ja –, potom sa zaňho vydá a bude mať biely latkový plot, psa Spota a presne dve deti. Tá ženská išla podľa tabuľky.“

„Doriti.“

„Veru, mne to hovor. Preto sú teraz ženy pre mňa mimo radaru. Nepotrebujem komplikácie. Určite sa neožením s nijakou babou len preto, aby som jej zapadol do harmonogramu.“

Max kývol na barmana, objednal štyri pivá a znova upriamil pozornosť na Sama. „Pozri, túto rundu platím ja. Tak daj si pivo za náš tím. Vieš, že ja by som to pre teba urobil.“

„Nepotrebujem to.“

„Namyslený bastard!“ zasmial sa Max. „Potrebujem len to, aby si zabavil jej kamošku, kým urobím ten ťah.“

„Prekvapuje ma, že ťa tá blondínka vôbec zaujíma.

Myslel som, že sa ti páčia len pipky, s ktorými by si si mohol špárať medzi zubami.“

Max sa uškrnul. „Možno v tomto prípade spravím výnimku. Tak poď. Urob dobrý skutok pre svojho kamoša. Veď vieš, že to chceš urobiť.“

Sam zastonal, pozrel na svoje zlaté hodinky. „Dávam ti hodinu. Ak to dovtedy nestihneš… Budeš mojím dlžníkom. Veľkým dlžníkom. Mimochodom, platíš pivá do konca dnešného večera.“

Max zaplatil barmanovi, vzal dve pivá a s úsmevom na tvári a pohľadom upretým na blondínku zamieril na druhú stranu miestnosti. Chudák chlapec. Sam proti vlastnému presvedčeniu vzal druhé dve pivá a nasledoval ho.

Ženy mali hlavy pri sebe a šepkali si, ale vo chvíli, keď k nim prišli, prestali rozprávať. Blondínka sa na nich usmiala, ale brunetka sklopila oči a silno sa červenala. Sam sa takmer chcel pozrieť, či nemá rozopnutý zips na nohaviciach.

Kým sa predstavovali, donútil sa hľadieť jej do očí, pretože pohľad na tú veľkolepú hruď alebo rozkošné ústa by v ňom vyvolal sexuálnu túžbu, ktorej by sa radšej vyhol. Ale keď zdvihla ligotavé zelené oči, rozhodol sa, že bude bezpečnejšie hľadieť jej na čelo.

Sam nestihol vysloviť ani slovo, a blond čivava už naznačila jeho kamošovi, aby šiel na parket – zmyselne zakrútila bokmi a kývla prstom. Max s úsmevom pozrel na Sama, ten len pokrčil plecami a sadol si oproti jej priateľke. Dočerta, hodina je veľa. Takýmto tempom pôjde o dvadsať minút domov. Chvalabohu.

Posunul pivo po stole. „Tak teda, Leann…“

„Leah,“ opravila ho a mierne zvraštila čelo. „Volám sa Leah.“

Dočerta. „Prepáčte.“

„To nič,“ povedala nepresvedčivo.

Sam si rukou prehrabol vlasy. „Mám dojem, že tí dvaja nestrácali čas a nechali nás plávať.“

„Veru áno.“ Zaváhala a potom dodala: „Musíte odpustiť Valerie, nie je práve jemnocitná.“

„To je v pohode. Páči sa mi, ak žena ide za tým, po čom túži.“ Doriti, prečo som to tak povedal? Dopustil sa chyby a pozrel na Leahine ústa, pobavene sa usmievala.

Znepokojilo ho, aký príjemný pocit to v ňom vyvolalo, znova jej uprel oči na čelo a nechal ich tam. Ale nemôže jej celú hodinu zízať na hlavu. Ak v dohľadnom čase niečo neurobí, nakoniec znova uprie oči na jej tvár. Alebo, čo by bolo ešte horšie, do jej výstrihu.

„Možno by sme mali ísť na parket a ukázať im, ako sa to robí.“ Keď neodpovedala, spýtal sa: „Tak čo?“

„Ja, ehm… neviem tancovať.“

„Tancovať vie každý.“

„Nie, ja skutočne neviem tancovať. Keď som to naposledy skúšala, niekto zavolal pohotovosť, nevedeli, či som posadnutá, alebo mám záchvat.“

Sam sa zasmial, nechtiac znova spustil pohľad. Vyjavené oči a ružové líca mu prezradili všetko, čo potreboval vedieť. To dievča sa bálo, že sa znova strápni, a z neznámeho dôvodu sa ho zmocnila túžba zbaviť ju duševných múk. „Ak viete chodiť, môžete robiť len krok sem, krok tam. Ja vás to naučím.“

Vstal, že ju odvedie na tanečný parket, ale ona sa ani nepohla. „No tak, poďte,“ lákal ju. „Nedovolím, aby niekto zavolal sanitku… alebo kňaza.“

Vstala, prihladila si pokrčené šaty, dlaňami si prešla po bokoch. Sam odvrátil pohľad, vydýchol. Nepozeraj na ňu, ty idiot, lebo nepôjdeš domov sám.

Podal jej ruku – váhavo ju prijala – a potom ju ťahal na preplnený tanečný parket. Položil si jej ľavú ruku na pravé plece, druhou rukou ju objal okolo pása.

Zmeravela.

„Uvoľnite sa,“ utešujúco sa na ňu usmial. „Toto má byť zábava.“ Rýchlo jej vysvetlil, ktorou nohou má vykročiť a v akom rytme má tancovať, a ona len nervózne vzdychla a snažila sa uvoľniť. „Okej, pripravená?“

Váhavo prikývla a on pristúpil k nej a pohyboval sa v rytme hudby. Spočiatku sa dosť potkýnala. Zahryzla si do spodnej pery a sústredila sa na pohyb nôh, ale nevzdala sa. To sa mu na nej páčilo, hoci jej trhané pohyby ho vyvádzali z rytmu.

Chcel jej pomôcť, a tak si ju privinul bližšie a nútil ju, aby mu hľadela ponad plece, nie dolu na nohy. Potom jej priložil ústa k uchu a zašepkal: „Rýchlo, rýchlo. Pomaly, pomaly.“

Pomohlo to a jej pohyby sa zladili s jeho pohybmi, s tempom, ktoré nasadil, keď sa spolu krútili na tanečnom parkete. Bol si istý, že si v hlave znova a znova opakuje mantru a pravdepodobne sa ešte vždy tvári sústredene a odhodlane, ale nechcel sa pozrieť, či je to naozaj tak. Najmä preto, lebo z jemnej pokožky jej sálala sladká, lahodná vôňa a nevedel sa jej nasýtiť. Akoby sa vykúpala vo vanilkovom cukre. Bože, tá nádherne vonia!

Keď sa nečakane zasmiala, rozmýšľal, či to vyslovil nahlas, ale vtedy si všimol, že jej priateľka na druhej strane parketu sa zoširoka usmieva a ukazuje zdvihnuté palce. Leah nielenže tancovala, ona sa celkom slušne usilovala držať krok. Pravda, pohyby by si mohla trochu vybrúsiť, podchvíľou mu stúpila na nohu, ale musel uznať, že sa usiluje.

„Vaša priateľka sa mi zdá milá,“ snažil sa konverzovať, aby zabil čas, ale aj vyplnil rozpačité ticho.

„Valerie je skvelá, aj keď vyzerá ako hračkársky pudlík.“ Srdečne sa zasmial. „Pudlík, to je ono! Ja som ju v duchu označil za čivavu, ale vy ste to vystihli lepšie. Len jej pripnúť do vlasov obrovskú nechutnú ružovú mašľu.“

„Odkedy som jej vlani povedala, že je ako pudlík, prestala nosiť ozdoby vo vlasoch,“ zachichotala sa Leah.

„Stále sa díva na nás. Prečo sa tvári tak prekvapene, keď vás vidí tancovať?“

„Pretože neviem tancovať,“ odvetila Leah vyrovnane.

„Ale čo? Vážne?“ Položil jej ruku na bok a dva razy ju zakrútil, potom si ju jedným hladkým pohybom pritiahol k sebe. „Mne sa zdá, že vám to ide.“

„To je vaša zásluha,“ pozrela mu do očí. Pri pohľade na jej oťažené viečka mu vyrazilo dych. „Vďaka vám mi to ide.“ Skladba sa skončila, a hoci sa prestali pohybovať, neodtrhli sa od seba. Sam jej ticho hľadel do tváre a postupne vnímal jej črty. Hľadeli naňho smaragdové drahokamy, ligotali sa pod neónovým osvetlením. Nervózne si oblizla plné, zrelé pery, zostali lesklé, vlhké. Líca jej očividne nezružoveli od tanca. Sam chvíľu nevedel, kam z konopí.

„O tom nič neviem,“ odvetil a spustil zrak nižšie – mal nádherný výhľad na jej krásne zaoblené krivky. „Myslím, že vyzeráte pekelne…“

„Prepáčte,“ prerušil ich ktosi a poklopkal mu po pleci.

„Pamätáte sa ešte na mňa?“

Sam aj Leah sa obrátili k čiernovlasej kráske, čo stála za ním. Čiernovláska mala červené kožené bedrové nohavice nízko na bokoch, takže jej bolo vidieť pupok, v ktorom sa ligotal diamant na striebornej retiazke. Jej top – ak sa to tak dalo nazvať – vyzeral skôr ako push-up podprsenka vykladaná štrasom.

„Prepáčte, že ruším,“ pozrela na Leah, potom znova naňho. „Ale keď som vošla dnu, zbadala som vás a nevedela som odolať.“ Zachichotala sa a mierne sa začervenala. „Koniec koncov dievčaťu sa nestane každý deň, že ho vezme domov neznámy muž.“

Sam vedel, že hovorí o nevinnej ceste autom – vzal ju, lebo ju našiel na kraji cesty s defektom a bez rezervnej pneumatiky, ale aj tak stuhol. Hocikto – vrátane Leah – mohol pochopiť tie slová po svojom, lebo boli vytrhnuté z kontextu. A súdiac podľa podráždeného Leahinho výrazu presne to dosiahla.

Mohol jej povedať pravdu. Dopekla, možno to mal spraviť. Ale keď si spomenul, čo sa práve chystal povedať Leah, rozmyslel si to. To vyrušenie prišlo ako zásah vyššej moci. Inak by blúdil celú noc ústami po Leahinom tele. A to nemohol dopustiť. To, čo povedal Maxovi, myslel vážne. Nijaké ženy. Ani táto.

„Amy, však?“ spýtal sa Sam mladej ženy a čakal. Súhlasne prikývla. „Zatancujete si?“ Kútikom oka vnímal

Leahinu reakciu. Vyvalila zelené oči a otvorila ústa, potom ich rýchlo zavrela. „Vám to neprekáža, však, Leah?“

„Nie, pravdaže nie.“ Krátko sa usmiala, ale oči sa jej už neleskli, bola očividne sklamaná. Bez slova sa zvrtla a odkráčala, zostal po nej len ťaživý pocit viny.

„Počkajte chvíľu,“ povedal mladej žene a náhlil sa, aby dostihol Leah. „Leah, počkajte!“

Zvrtla sa a jej prenikavý pohľad cítil až v žalúdku. Bola nahnevaná, a právom.

„Leah, to je len…“ Mal by jej všetko vysvetliť, aby si nemyslela, že je magor. Ale nešlo to. Nemohol ju zavádzať, nebolo by to voči nej fér. Ani najmenej netúžil zapliesť sa s ňou – alebo s kýmkoľvek iným. Hoci to bolo zbabelé, najjednoduchšie bolo dovoliť, aby si myslela to najhoršie, čo jej mohlo zísť na rozum. „Mrzí ma to. Jednoducho nie ste môj typ,“ vyhŕkol.

Leah pozrela na parket a očami behala po Aminej polonahej postave v koži. Potom pozrela na svoje bujné krivky a zošpúlila pery. „To je v poriadku, Sam. Nič iné som nečakala.“ Zvrtla sa a odišla.

Zvraštil tvár. To, čo povedal, nielenže nebola pravda, ale jeho bezohľadné odmietnutie vyznelo ako urážka. No pekne, ty somár. Fakt pekne.

Kapitola druhá

Leah klesla na stoličku.

Nestalo sa jej prvý raz, že ju niekto odmietol pre jej váhu, a pochybovala, že to bolo naposledy. Ale prvý raz to muž otvorene priznal. Nie je jeho typ. Hm.

Keď Sam tancoval s tým dievčaťom, občas pozrel na ňu, akoby čakal, že Leah sa každú chvíľu rozplače. No dobre, možno jej bolo tak trochu do plaču, ale nebude plakať. Aspoň nie na verejnosti. Také čosi sa jej stávalo, keď ležala sama v posteli a uprostred noci rozmýšľala, či niekedy stretne milého muža, ktorému nebude prekážať, že má pneumatiky a nenosí číslo tridsaťšesť.

Dokonca aj jej bývalý frajer ju nútil zhodiť kilá, objednával jej šaláty a presviedčal ju, aby chodila do posilňovne. Keby nebol cvok, možno by to nebolo také urážlivé, ale on sa chválil, aký má skvelý metabolizmus, objednával si slaninový cheeseburger a vyhlasoval, že nemá čas cvičiť. Áno, bol to naozaj cvok.

Leah si vzdychla, kývla na čašníčku a objednala päťkrát tequillu. Mala jednoduchý plán. Tú rundu objednala preto, aby Samovi ukázala, že mu nič nezazlieva, ani len tú nádejnú striptérku, s ktorou tancoval. Pretože bola zrelá. Ukradomky pozerala, ako tancuje s brunetkou s holým pupkom. Idiot!

Prečo jej nemohol povedať rovnakú blbosť, ako jej hovorili iní chlapi. Zariekol som sa, že so ženami už nechcem mať nič do činenia. Mám dojem, že na mňa niečo lezie. Ako sa volá vaša priateľka? Nebola jeho typ, očividne dal prednosť mladšej, vycivenej babe. Prečo ju to prekvapuje? Nezapamätal si ani len jej meno dve sekundy po tom, čo sa predstavili. Ani na ňu priamo nepozeral. Už to hovorilo za všetko.

Leah si pošúchala čelo a rozmýšľala, či sa jej slovko trápna vynorilo v mysli samo. Presne tak sa cítila, keď ju Sam nechal stáť a tancoval s inou ženou.

Čašníčka postavila poháre na stôl a Leah bola ešte deprimovanejšia. Päť pohárov tequilly jej pripomínalo, že teraz je piate koleso na voze. Skvelé! A robila presne to, čo vždy… tvárila sa, že jej je to jedno. Ale nebolo jej to jedno. Nie, v skutočnosti zúrila.

Takže sa tak trochu zaľúbila do nedosiahnuteľného chlapa, ktorý si nepotrpel na oblé tvary. No a čo? To je jej životný príbeh. Nemusí sa ďalej takto zožierať. Potom sa dopustila chyby a pozrela na Valerie. Neprekvapilo ju, že je na parkete v Maxovom náručí, rozprávajú sa, flirtujú očami.

Leah vzdychla. Nezazlievala Val, že sa dobre baví, ale dala by čokoľvek za jej tajomstvo. Ako je možné, že Leah mala problém nájsť si chlapa, a plnoštíhla Valerie priťahovala každého muža, ktorý sa jej priplietol do cesty? Možno je pravda, čo sa hovorí – blondínky si užijú viac zábavy.

Potom pozrela na Sama s vycivenou brunetkou a prižmúrila oči. Nie, len blondínky a chudé ženy si užijú viac zábavy.

Ale s tým je koniec. Kašľať naňho. Zabaví sa sama. Prvý raz v živote bude odvážna. Vzala pohár tequilly, koliesko citróna hodila na obrúsok. Nepotrebovala ho k šťastiu. Dokáže sama sebe, aká vie byť odvážna. Toto bude na jej zdravie. Na jediný dúšok vypila tequillu.

Ach bože! Zvraštila tvár, striaslo ju, rýchlo chytila koliesko citróna a zahryzla doň, aby zahladila odpornú chuť tequilly. Vedela, že robí hrozné ksichty, ale tá tequilla bola hrozná. Vďakabohu, že ju nikto nevidel. Dočerta!

Sam na ňu hľadel z parketu s úsmevom na tvári.

Zahniezdila sa na stoličke, podráždenie sa zmenilo na hnev a zrazu zatúžila zmazať mu ten hlúpy úsmev z tváre. A tak zdvihla druhý pohár a rýchlo ho kopla do seba, pričom sa usilovala tváriť bezvýrazne. Ďalej ju pozorne sledoval, a tak vzala tretí pohár. Zdvihol obočie a stisol pery do tenkej čiarky. Zrejme to neschvaľoval.

Myslíš, že mi na tebe záleží? To sotva.

Leah sa chcela zasmiať, namiesto toho zdvihla ďalší pohárik do výšky, pripila na Samovo idiotské správanie a obrátila ho do seba. Obracala tie štamperlíky z minúty na minútu ľahšie – aj lepšie chutili –, a tak vypila aj posledné dva. Sam sa mračil, hľadel na ňu prižmúrenými očami, akoby sa pokúšal pochopiť, čo to robí. Prečo by to mala byť jeho starosť?

Nevšímala si jeho spýtavý pohľad a znova pátrala zrakom po Valerie. Zmizla. No super. Leah ju ešte vždy nevidela, keď jej výhľad na tanečný parket zastrela statná postava. Vyškieral sa na ňu lovec kreviet Bob, oči mu vyliezali z jamôk, civel jej do výstrihu.

„Páni! Na vašu hruď by som sa veru rád pritúlil,“ vyhlásil.

„Prosím?“

Ukázal na päť prázdnych štamperlíkov. „Tequilla chutí lepšie, ak si ľudia navzájom oblizujú soľ z perí. Čo keby sme to skúsili a trochu sa zabavili?“

Leah zvraštila tvár. V nijakom prípade nemienila oblizovať čokoľvek z úst muža, ktorého nazvala lovec kreviet Bob. „Ďakujem, neprosím.“

„Ale, no tak,“ bľabotal opito. „Nehryziem. Teda pokiaľ nechcete.“ Zachechtal sa a podišiel bližšie.

Leah vystrelila zo stoličky, chcela pred ním ujsť, ale zatackala sa – chytila sa operadla, hlava sa jej zakrútila od piatich štamperlíkov. Lovec kreviet Bob ju chytil za rameno a pritisol si ju na hruď páchnucu pivom a potom.

„Už je dobre, zlatino. Mám vás.“

„Pustite ma! Nechcem vašu pomoc.“

Ovoňal jej vlasy, pevnejšie stisol rameno, druhé rameno jej ovinul okolo pása. „Čo keby som vás vzal do nákladiaka a chvíľu by ste si poležali v mojom lone?“

Jasné, akoby presne po tom túžila. „Čo keby ste zmizli?“ Leah sa mu vytrhla zo zovretia. „Hovorím, nemám záujem.“ Na tvári sa mu usadil krivý opilecký úsmev. „Stavím sa, že by som vás presvedčil.“

A ja sa stavím, že ťa nakopem do zadku, až obletíš celý bar.

„Prepáčte, ale to sa vám nepodarí.“ Chcela sa odtackať, ale znova ju chytil a zasmial sa, akoby sa spolu hrali zábavnú hru. „Nedotýkajte sa ma!“

„Ale, no tak, veď iba špásujem,“ zdvihol ruky, akoby sa vzdával, a žmurkol. „Chápete, chcem len cítiť váš dotyk.“

„Dotkni sa jej znova a budeš cítiť akurát moju pravačku na ksichte.“

Sam vedel, že s týmto chlapom budú problémy.

Keď ten valibuk sedel vedľa nich pri bare, Sam počul surové poznámky, ktoré trúsil barmanovi o okoloidúcich ženách. Keďže ten muž sa nerozprával priamo s nimi, Sam to nechal tak, pripisoval to alkoholu. Ale dotýkať sa dámy, keď ho výslovne požiadala, aby to nerobil, to už preháňa.

„Ja to zvládnem,“ Leah sa postavila vedľa Sama.

„Zdá sa, že váš frajer túži, aby som mu rozmlátil fasádu.“ Chlap sa zasmial, vystrel široké plecia a vyzýval Sama, aby sa predviedol.

Sam pocítil príval horúčavy, zaťal päste. Už-už vybuchne. „Čo keby si odišiel, kým sa niekomu niečo nestane?“

Valibukovi sa rozžiarili oči. „Čože? Bojíš sa, že tvoja štetka si našla skutočného chlapa?“

Sam pokrútil hlavou. „Mal si ma počúvať, varoval som ťa, ty magor.“

Bleskurýchlo vrazil hánky do tvrdej sánky valibuka. Ten úder ho načisto omráčil, veľké telo sa zvalilo na dlážku. Sam stál nad ním, šúchal si boľavé hánky.

„Prečo ste to urobili, preboha?“ zvrieskla Leah. Sam na ňu hlúpo pozrel. „Urazil vás.“

„No a?“

„No a… urazil vás.“

„No a čo? Myslíte, že ma prvý raz urazil nejaký debil?“ Zagánila naňho a zdvihla prst. „Ach, už mi je to jasné. Zrejme si myslíte, že nedostávam často ponuky.“

„Čože? Nie, pravdaže nie. Ja som len…“

„Ejha,“ Leah mu pozrela ponad plece. Mieril k nim plešivý vyhadzovač v čiernej košeli a ukazoval na východ.

„Von!“ skríkol. „Obidvaja!“

Leah vyjavene hľadela. „Ale je tu moja priateľka…“

„Na to vám kašlem,“ vyhadzovača nezaujímala jej situácia. „Vypadnite! Okamžite!“

Zagánila na Sama, potom zafunela a tackala sa k dverám. Sam šiel za ňou, pobavilo ho, ako sa sústreďuje na chôdzu, aby nespadla. Tak jej treba, keď vypila za sebou päť panákov.

Keď boli vonku, uprela naňho zúrivý pohľad. „To je vaša vina,“ bľabotala a zaknísala sa. „Keby ste sa do toho nemiešali, nič by sa nestalo. Nemuseli ste mu vraziť.“

„Koledoval si o to.“

„Ja by som to zvládla aj sama.“

„Ledva chodíte rovno, vy by ste sa veru toho kreténa nezbavili. Urážal vás.“

Prižmúrila oči, viditeľne nahnevaná. „Vážne? Nebol to prvý kretén, čo ma dnes večer urazil.“

Sam mal podozrenie, že naráža naňho. Očami ho prebodávala. „Čo tým chcete povedať, dopekla?“

„Čo sa stalo? Vytiahli ste si krátku zápalku? Prehrali ste stávku so svojím kamošom Maxom a zostala vám tučná Berta?“

Sam ohromene zažmurkal, netušil, o čom hovorí. „Stávku? O čom to hovoríte? A kto je, dopekla, tučná Berta?“

„Akoby ste nevedeli.“ Leah znechutene pokrútila hlavou a vzdychla. „Teraz musím ísť domov peši. Mala ma zviezť Valerie.“

„Ja vás odveziem,“ Sam vytiahol z vrecka kľúče. „Nie ste v stave ísť po svojich.“

Nevedel, prečo ju tá poznámka ešte viac rozčúlila, ale vyslovene zavrčala: „Zrejme si myslíte, že nemôžem ísť nikam peši.“

Mykol plecom. „Nie, naozaj nie. Capli by ste na tvár prv, než by ste vyšli z parkoviska.“ Viedol ju k svojej červenej dodávke a otvoril dvere spolujazdca, ona mu len nezrozumiteľne hundrala za chrbtom. „Mám vám pomôcť nastúpiť?“

Nemotorne vyliezla do kabíny, sťažka si vydýchla. „Čo ste mali v úmysle? Namastiť mi zadok, aby ste ma vtlačili dnu?“ A zabuchla dvere.

Až vtedy to Sam pochopil. Očividne sa jej dotkol, pokiaľ išlo o jej váhu, hoci netušil, čo urobil zle. A spomenul si na svoju poznámku na parkete. Jednoducho nie ste môj typ. Dopekla.

Zrejme sa domnievala, že mal na mysli toto. Páni, tá nevie, ako sa sekla! Max mal rád ženy štíhle ako trstina, nie Sam. V skutočnosti väčšina žien, s ktorými chodil jeho kamoš, bola na najlepšej ceste dostať sa do špitála pre podvýživu. Kosti im vytŕčali a väčšinou nakupovali v detských obchodoch, jedine tam dostali oblečenie na vychudnuté telá. Samovi nepripadali sexi – skôr predpubertálne deti.

Nikdy nemal rád anorektičky, ktoré večne držali nejaké diéty. A veru netúžil vyspať sa s vrecom kostí. Vedel oceniť zmyselné krivky ženského tela, na ktorom bolo aj trochu mäsa. Jemné kontúry ženských stehien, veľké prsia, pekne tvarovaný zadok, ktorý si mohol chytiť – to sa mu páčilo na ženskej postave. A všetko to Leah mala.

Ale akosi to nepochopila. Keby vedel, že si ho predstavuje pri kormidle lode s harpúnou v rukách, rád by opravil jej mienku. Leah rozhodne nebola veľryba a bolo takmer do smiechu, že o sebe tak zmýšľala. Najmä preto, lebo ho tak priťahovala, že pri tanci musel zachovať odstup, aby sa jej neobtieral o brucho stoporeným údom. Vynaložil všetku námahu, aby si ho pred ňou nenapravil. Nejaký somár očividne narušil jej sebaúctu, veď na nej nebolo nič zlé. Chlapa, ktorý tejto žene povedal, že je tučná, by mali zastreliť a zavesiť za gule do prievanu.

V skutočnosti vyzerala lepšie než hociktorá žena, ktorú za posledný mesiac videl v bare. Dočerta, po ničom netúžil väčšmi, ako zistiť, čo má oblečené pod priliehavými čiernymi šatami, ktoré jej tak pekne zvýrazňovali krivky. Vždy keď mu v ten večer na ňu padol zrak, predstavoval si, aké by to bolo vkĺznuť do nej… Nie, musím prestať. Zavediem babu k vchodovým dverám a zabudnem na ňu. Nebolo by to správne.

Nebol pripravený zapliesť sa s ďalšou ženou po tej dráme, ktorú mu vyrobila jeho bývalá. Cvokár by už za prvé sedenie so Sylviou zarobil majland. Sam potreboval zostať sám a spamätať sa, zistiť, čo chce od životnej partnerky. Keď Maxovi povedal, že je pripravený usadiť sa, myslel to vážne, ale chcel sa usadiť so správnou ženou. Sylvia to rozhodne nebola. A pochyboval, že táto opitá nahnevaná žena v jeho dodávke je tá pravá.

Prešiel okolo auta a usadil sa za volantom, pohľad upieral pred seba, nechcel na ňu vyvaľovať oči viac, než bolo nevyhnutné. „Okej? Tak kam to bude?“

Neodpovedala.

Spýtal sa znova, ale zo sedadla spolujazdca počul len tiché chrápanie. Odvážil sa pozrieť na ňu. Oči mala zavreté, a hlava jej klesla nabok. Strčil jej do pleca, no iba sa rozchrápala hlasnejšie. Sam sa neubránil úsmevu, keď videl zaklonenú hlavu a otvorené ústa.

„Leah?“ znova do nej štuchol. „Zobuďte sa a povedzte mi, kde bývate.“

Ani sa nepohla. Neotvorila oči. Nevedela o sebe.

A tak Sam urobil jediné, čo sa dalo. Naštartoval, zaradil rýchlosť a vyrazil z parkoviska.

Table of Contents

Poďakovanie

Kapitola prvá

Kapitola druhá