Ladislav Beran

Poslouchej toho s pistolí

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2017

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© Ladislav Beran, 2016

© Obálka Zdenka Gelnarová, 2016

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2016

Elektronické formáty DRUSALA s.r.o.

ISBN 978-80-243-7921-0 (epub)

ISBN 978-80-243-7922-7 (mobi)

DVA NA JEDNOHO

Dva roky po sametové revoluci, kdy se i v Písku řada lidí vrhla na podnikání všeho druhu, se přímo ve městě rozmohly případy vloupání do skladů podnikatelů. Ti si pro své sklady začali pronajímat různé objekty jak ve městě, tak i v jeho blízkosti, a tak se i z garáží stávaly najednou prodejny všeho druhu. Od potravin, alkoholu, pracích prášků, různého nářadí až po cigarety. Že to neuniklo písecké galerce, bylo nabíledni. Nebylo pomalu týdne, aby písecká kriminálka na takový případ nevyjela, a i když si to podnikatelé snažili mechanicky zabezpečit, v nejednom případě se stalo, že ráno přijeli do své prodejny a měli ji vykradenou. Je pravda, že v té době se začala rodit i nová, pro píseckou kriminálku zatím neznámá galerka, protože začali krást i ti, kteří by předtím neukradli ani sousedovi hrušku ze stromu, a tak tipování případných pachatelů bylo dost problematické. Často se proto vařilo z vody a kriminálka se neměla čeho chytit. Ne vždycky se muselo jednat o někoho z místní galerky, ale mohli to být pachatelé od pryč, termín, který rád užíval šéf kriminálky kapitán Karas. V nejednom případě stříleli kriminalisté naslepo a předvedli lidi, kteří sice byli na kriminálce štamgasty, ale nakonec je museli pro nedostatek důkazů propustit.

Jedním ze štamgastů písecké kriminálky byl známý recidivista Eduard Sbalil, který svému jménu nebyl nic dlužen. Táhlo mu už na pětapadesátku, na písecké kriminálce byl vedený pod přezdívkou Šlahoun a byl tu jako doma. Dá se říct, že byl v podstatě na kriminálce nezařaditelný, protože kromě únosů letadel a pokusů o státní převrat měl ve svém rejstříku trestu snad málem všechno. Po sametce a Havlově amnestii mu narostla křídla a kriminálku začal zlobit tak jako nikdy. Jeho žena Justýna se dala na podnikání v drogerii a často se objevovala na tržišti u kostela s pracími prášky, k nimž si přibrala i hanbaté časopisy pro pány, které vozila z Německa. A přestože byl živnostenský list psaný na ni, Eda Sbalil o sobě v hospodě u Bašuse prohlašoval, že on je podnikatel. Přestal chodit do práce, takže vedoucí na pile za nádražím musel shánět do bývalého recopodniku, kde se to lidmi z galerky jen hemžilo, další pracovní sílu.

Po jednom vloupání do garáže, která byla za městem pod veterinou, kde bylo začínajícímu podnikateli odcizeno větší množství cigaret a alkoholu, se poručíku Machovi dostalo na ucho, že by v tom vloupání měl mít prsty Eda Sbalil. Od jednoho z hasičů, kteří sídlili nad společnými garážemi, se navíc dozvěděl, že u garáže viděl v noci stát červenou škodovku stodvacítku, kterou si rodina Sbalilových nedávno pořídila. A tak se Eda hned druhý den ráno objevil na kriminálce, kam si ho poručík Mach s poručíkem Studničkou přivezli k výslechu. To, že Eda kriminalistům nikdy kolem krku radostí nepadal a dlouho nic nepřiznával, to nebylo pro ty dva nic nového. I teď se tvářil jako neviňátko. Ale už to, že vyndal na stůl místo obvyklých startek cigarety Marlboro, kterých se ztratilo ve vykradené garáži několik desítek kartonů, se oběma kriminalistům zdálo podezřelé a měli za to, že jsou na správné adrese. Samozřejmě, že tu padla otázka, kde byl Eda v noci, což bylo v tu chvíli pomalu bezpředmětné, protože Mach i Studnička věděli, že mu to ochotně potvrdí jeho žena Justýna, tak jako vždycky.

„Takže vám jde, pánové, o moje alibi, jestli jsem to dobře pochopil?“ zapálil si Eda cigaretu a pohodlně se usadil v křesle vedle Macha.

„Líp bych to, Edo, neřek,“ dal mu za pravdu Studnička a zapálil si k tomu dýmku.

„Tak do uzavíračky jsem byl u Bašuse a pak jsem šmejkal domů, protože byla středa, pánové. A jak dobře víte, středa, je tam třeba. Měl jsem od Justýny slíbíno a sliby se maj plnit. Proto jsem chvátal domů. Chcete popsat všechno, co jsme s mojí bytnou dělali?“

„To klidně vynech, Edo, už jsme velký kluci, umíme si to představit. Nás zajímá to, co bylo potom?“

„Co bylo po tom? Já nevím, jak vy pánové, ale já po tom řádění s Justýnou se vždycky odvalím na svoji postel, a usnu jako špalek. Spánek je zdravej. A já spím rád.“

„To jo. Ale my už jsme se tady mockrát přesvědčili, že čert nikdy nespí, a jak to vypadá, tys toho, Edo, asi včera moc nenaspal, protože jinak by nebylo tvoje auto vidět u garáže za Masnou, kde se kradly právě tyhle marlbora a kde je škoda přes sto padesát tisíc. Což je, Edo, už čtvrtej odstavec,“ ukázal Studnička na Edovy cigarety a ten se rozesmál na plné kolo, až to přilákalo do kanceláře U Studničků šéfa kriminálky kapitána Karase, který se okamžitě zapojil do hovoru.

„Koukám, že se všichni dobře bavíte, to už to z Edy vypadlo?“

„Není co, pane Karas. Tihle dva na mě valí nějakou vykradenou garáž u Masny, ve který nemám prsty, tak jim laskavě domluvte, ať tu nedojde k justičnímu omylu. Já totiž mám betonový alibi!“ zdůraznil Eda Sbalil a šéf kriminálky se na to posadil za psací stolek.

„Edo, pokud jde o alibi, to už jsi měl v minulosti mockrát betonový, a nakonec se pak vždy ukázalo, že…?“

„Jenže, tentokrát ho, pane Karas, opravdu mám! Zeptejte se mý Justýny, ta mi ho potvrdí. Já nemusím krást, pánové, já jsem totiž ve vatě,“ vytáhl Eda peněženku a začal z ní tahat stovky a tisícovky.

„Vsadím boty, že vy tolik peněz nedáte teď dohromady, co mám já u sebe,“ napočítal Eda čtyři tisíce osm set a měl v tu chvíli pravdu.

„Radím vám dobře, pánové. Zabalte to tady. Není nad volnou živnost. Podnikejte a budete mít taky,“ začal Eda skládat peníze zpátky do peněženky a to už Studnička nevydržel.

„Na podnikání je pro nás, Edo, už pozdě. Svým způsobem i my tady podnikáme ve zločinu, akorát s tím rozdílem, že ty nejsi na naší, ale na tý druhý straně. To tvoje alibi samozřejmě prověříme. Zatím si dej kouřovou na chodbě v separaci,“ naznačil Studnička Sbalilovi, aby se zvedl z křesla, a šéf kriminálky musel mít při jeho odchodu na chodbu poslední slovo.

„Edo, Edo, začínáš po tý Havlovo amině zase zlobit! Věříš tomu, že tys někdy fakt zralej na detektor lži?“

„Ale, pane kapitáne, to snad ne? Mě s nějakým vaším detektorem lži vůbec nestrašte, já jsem na něm doma už bezmála třicet let, když se vrátím večer z hospody domů. S tím já si umím hravě poradit,“ šel si Eda Sbalil poslušně sednout do separace na chodbě kriminálky a Studnička s Machem vyrazili za jeho ženou, která mu potvrdila alibi. Nevynechala přitom dokonce ani noční intimnosti, ale pokud šlo o to, jestli byl Eda celou noc doma, na to jen neurčitě pokrčila rameny s tím, že Eda spí v kuchyni na gauči, protože příšerně chrápe, a ona má dveře do ložnice zavřené… Když se jí Mach zeptal, kde přišel Eda k tolika penězům, dost se tomu podivila a nakonec Machovi řekla, že to jsou zřejmě peníze z jeho kšeftů, do kterých ona nijak nevidí a ani vidět nechce a ona že mu žádné peníze na hospodu nedává.

Zpátky na kriminálku se vrátili Mach se Studničkou vyloženě bez nálady, neboť na Edu neměli „broky“. Když ho Mach ze separace propouštěl, zeptal se ho samozřejmě na ty jeho peníze, které měl u sebe.

„Edo, moc si to nemaluj, uvidíš, že dojde u nás na druhý kolo, protože by nás zajímalo, když nikde nehákuješ a Justýna ti nic nedává, z čeho si tak dobře žiješ?“

„Dobrá otázka, pane Mach. To vám rád prozradím. Z toho, z čeho žijou všichni ti, co si tu po revoluci tak nekřesťansky nakradli. Z nedostatku důkazů. Máme svobodu a demokracii, teď už nikde dělat, jako za bolšána, nemusím a v kapitalismu pořád platí, že kdo se stará, ten má. V tomhle státě leží peníze doslova na zemi, stačí je jen zvednout. Jako byste nevěděl, že doma krade jen vůl a zoufalec…“

„Edo, v tvým případě bych spíš řek, že dvojnásob platí, nebát se a jít si ukrást, a pak zatloukat a zatloukat. No, není všem dnům konec, víme, kde si tě najít,“ propustil Mach Edu Šlahouna z kriminálky, a když se vrátil do kanceláře, ozvalo se z ní dvakrát kopnutí do plechového trezoru, protože tu prohru nemohl poručík Mach jen tak vydejchat. Šéf kriminálky kapitán Karas se nemusel Macha a Studničky ani ptát, jak dopadli u Sbalilové s Edovým alibi. Slyšel to až do své kanceláře. Mach se Studničkou se nakonec u něho asi za hodinu objevili sami.

„Jak jste, pánové, s Edou dopadli, už jsem slyšel. A tobě, Machouši, jestli s tím kopáním do plecháče nepřestaneš, nechám ten trezor fakt zaplatit. To, že vám to Eda hned tak nepoloží, s tím jste mohli oba počítat. Jít na Šlahouna z voleje byla kravina, ale máte svoji hlavu, takže jste dopadli jak sedláci u Chlumce. Už vidím Edu u Bašuse, jak tam všem vykládá, jak posadil kriminálku parádně na prdel!“

„Šéfe, ale to, že má Eda v tý vybraný garáži pazoury, je přece jasný jako facka. Kde by vzal tolik peněz, když nikde nehákuje?“

„To já si myslím, Machouši, taky, ale dokaž mu to a nevybíjej si vztek na trezoru. Založ si na něho kriminální spis, hoďte na něho oči, ať se vám po něm chlapi ze sledu kouknou, a budete chytřejší. Nakonec, budete dva na jednoho…“

„Do kriminálního spisu nejdu, šéfe, ani náhodou. Zbytečný papírování a lítání po všech možnejch podpisech a razítkách. To, co na Edu momentálně je, na to nám žádnej prokurátor nepůjde a vyženou nás s tím už dole na vrátnici. Minule nám ho krásně položila Vlasta Fargusová, co k ní do hospody vozil kradený zboží. Udělali jí tam přepadovou inventuru a měla tam toho ve skladu málem dvakrát tolik. Ale kde ji vzít, takovou druhou Fargusovou?“

„No, já bych, Machouši, o jedný možná věděl. Jestli ti ovšem nebude vadit, že se nejmenuje Vlasta Fargusová. Jmenuje Klára Buřičová,“ sáhl šéf kriminálky do stolu a vyndal z něj štos perlustračních lístků a začal se jimi pomalu probírat. Když položil před Macha asi už šestý perlustrační lístek, kdy byl Eda Sbalil s Klárou Buřičovou ve dne i v noci kontrolovaný hlídkou policie na různých místech Jihočeského kraje, začalo to Macha i Studničku zajímat.

„Iveta Buřičová je, pánové, z Vodňan. Jak jsem zjistil, tak ten její sedí za to elpaso ve Strakonicích, kde přepadli Zlatnictví. Zajeďte si na kriminálku do Dudákova a tam se o ní dozvíte víc. Jinak za všechny ty kontrolky můžete poděkovat chlapům z dopravky. Jak vidíte, v noci ve službě nespí!“ položil šéf kriminálky před Macha další perlustrační lístek, kde byla s Edou Sbalilem kontrolovaná taky Klára Buřičová, a to až v Jindřichově Hradci. Další už nehledal.

„Myslím, Machouši, že ten kriminální spis ještě rád založíš, když teď vidíš, jakej má Eda v noci s autem po kraji rajt! A teď už, pánové, vypadněte, jdu doktorovat, protože mě začaly opět zlobit průdušky a jdu si k našemu doktorovi pro nějakou medicínu,“ zapálil si kapitán Karas na odchodu ještě cigaretu, přestože se po ní začal okamžitě pořádně dusit.

Do Strakonic si zajeli Mach se Studničkou ještě toho dne, a od Dudáků se dozvěděli, jak se Eda Sbalil dostal k vodňanské Buřičové, s jejímž manželem kdysi seděl ve vazbě v Českých Budějovicích.

„Já ti mám, Machouši, takovej dojem, že Klára toho Sbalila v Písku vyhledala sama. Něco takovýho mi nedávno přišlo od někoho na ucho. Buřič dostal za to elpaso osmičku, ten se jen tak nevrátí. A až se vrátí a zjistí, že mu ten váš frajer Kláru hobloval, tak tam půjde zase zpátky a nadobro. I když s tímhle musí Gusta počítat, protože Klára je pořádná ramlice a má ji zatraceně rozjívenou. Ale dobře, že jste se zastavili, pánové. My máme v Řepicích a ve Štěkni udělaný dvě prodejny a máme tam výskyt červený stodvacítky, to by mohlo bejt, sakra, jejich…“ vytáhl poručík Doubek spisy zmíněných vykradených prodejen a ve Strakonicích padlo rozhodnutí o tom, že poručík Mach přeci jen založí na recidivistu Eduarda Sbalila přezdívaného Šlahoun kriminální spis.

Když druhý den ráno na poradě u šéfa kriminálky kapitána Karase, oznámil poručík Mach, že se rozhodl na Sbalila založit kriminální spis s názvem ZMRD, šéf kriminálky zvedl oči v sloup.

„Spis si, Machouši, založ, proti tomu nejsem, ale ten název ti u mě neprojde. Vím, že máš na Šlahouna tu správnou žáhu, ale vymysli si něco inteligentního. Píšu si do tvýho plánu práce, založení spisu ŠLAHOUN, takže na toho zmrda, Machouši, laskavě zapomeň,“ udělal si kapitán Karas u Macha poznámku a pokračoval dál v rozdílení úkolů u dalších kriminalistů.

Do založení kriminálního spisu ŠLAHOUN se pustil Mach společně se Studničkou, protože kolem toho byla spousta papírování a hlavně museli napsat do spisu podrobný důvod jeho založení. Studnička mezitím probral místa kontrolek a obvolal kriminálky, kterých se to týkalo. A do spisu hned přidal Machovi dalších pět případů, kde byl zjištěn při vloupání výskyt červené stodvacítky. Kolem poledního měli kriminální spis ŠLAHOUN připravený k podpisům a nad Eduardem Sbalilem se začínala stahovat pořádná mračna, neboť si poručík Mach v Českých Budějovicích okamžitě vyžádal na Edu Sbalila oči a ještě téhož dne si ho s požehnáním prokuratury převzala sledovačka.

To, co se dostávalo každý den Machovi ze svodky sledování o pohybu Edy Sbalila, který přes den jezdil po celém kraji a zaměřoval se zejména na vesnické prodejny, jenom potvrdilo jeho podezření, že si Eda Šlahoun tipuje objekty, které by se daly v noci vykrást. Mach to dostával i s fotografiemi, na kterých byla zachycena i Klára Buřičová, takže bylo jasné, že ji Eda do své trestné činnosti zatáhl, a je tudíž spolupachatelkou. Sledovačka sice měla Sbalila pod každodenním dohledem, ale neměla jen jeho. A tak se stalo, že se Machovi ozval šéf kriminálky z Pelhřimova, jestli byly na Sbalila tu noc oči, neboť tam mají vykradenou prodejnu kožichů přímo ve městě.

„Hele, Machouši, vypadá to, že ten váš Sbalil nám tady udělal prodejnu a sbalil tam z výlohy dva dámský kožichy a tři kožený bundy. Flák do výlohy dlažební kostkou, a i když byla ta prodejna napojená na náš centrální pult ochrany, než tam kluci z obvodu přijeli, byl pryč. Máme tam svědka, co ho ta rána a řinčení skla probudila, ale viděl už jen zadní světla auta, co odtud odjíždělo. Z místa máme akorát pachovku z tý kostky.“

„Hm. Tak to tě, Milane, asi moc nepotěším, protože dnešní noc na něm oči nebyly. Ale pošli mi sem faxem ten váš případ, abych byl víc v obraze,“ položil Mach šéfovi pelhřimovské kriminálky telefon a Studnička se samozřejmě začal zajímat, kdo to volal.

„To byl Milan z Pejraku. V noci jim tam asi Eda udělal výlohu s kožichama. Škoda, že na něm nebyly v noci oči!“

„Jen klid. Však ona brzo narazí kosa na kámen. Pro nás je to jenom dobře, že je Šlahoun nenažranej a pořád dělá. Nedávno jsem slyšel, že mají na technice v Budějkách už taky džípíesku, to by byla věc, šoupnout to Šlahounovi na auto! Zeptám se na to,“ vytočil Studnička techniku na Krajské správě a hned to tam na technice domluvil.

To, že si sledovačka s nasazenou džípíeskou na auto Edy Sbalila hodně pomohla, to se ukázalo už za týden, kdy Šlahoun vyrazil kolem půlnoci z Písku směrem na Tábor a udělal tam prodejnu v Chotovinách a v Sudoměřicích. Mach o tom dostal okamžitě od sledovačky echo a udělali Šlahounovi čáru přes rozpočet, když do akce zapojili písecké dopraváky. Ti ho zastavili v Bernarticích na náměstí a při kontrole pod dekou objevili nakradené věci z prodejen. Když se ho zeptali, odkud to veze a kde to vzal, tak jim řekl, že to koupil od jednoho neznámého muže v Táboře a veze to domů, protože jeho žena má za Pískem otevřený koloniál. Oba dopraváci Edu Sbalila a jeho přítelkyni Kláru Buřičovou předvedli na zdejší obvodní oddělení policie s tím, že to si musí prověřit kriminálka. A to už Edovi Sbalilovi vulgo Šlahounovi došel humor, zvlášť když je dali obvoďáci každého do jiné kanceláře.

Do Bernartic přijela kriminálka z Písku až za hodinu a půl a věděli moc dobře, proč si dát na čas. Přijel kompletní výjezd, který ten den držel šéf kriminálky kapitán Karas, a nemohl samozřejmě chybět poručík Mach s kolegou poručíkem Studničkou. Čas udělal se Šlahounem své. Taky se hned do nich pustil.

„To je věčnost, kde jste? Jestli jezdíte všude takhle včas, tak se nedivím, že s galerkou prohráváte! Vás by od hasičů okamžitě vyhnali. To jsou jiný frajeři,“ obul se Šlahoun okamžitě do Macha, který ho přehlédl jako blbou krajinu a šel rovnou do kanceláře šéfa obvodu, který už stavěl na ranní kávu. To už ale Šlahounovi docházela trpělivost a z kanceláře se ozvalo bouchání do stolu a hlasité nadávání.

„Tak na to, pánové, půjdeme, ne? Šlahoun má klíče od auta pořád u sebe, takže to technik nejdřív všechno nafotí a pak to vyneseme do kanceláře a začneme to pomalu sepisovat. Hlavně žádnej spěch. Na výslech Šlahouna bude času dost až u nás na kriminálce. Já si zajdu se Studničkou popovídat vedle s tou Buřičovou, tu vyslechneme do protokolu taky až u nás,“ rozhodl kapitán Karas. Už to, že dostal Šlahoun, když šel ven k autu, pouta, ho rozčílilo k nepříčetnosti a všichni si museli vyslechnout na svoji adresu řadu vulgárních slov. Nezklidnil se ani poté, co technik vyndal z auta za sedačkami dlouhý železný pajcr, co se používá na přezouvání pneumatik nákladních aut, který byl na jednom konci zakalený a skovaný. Pod sedačkou se našly dvoje pákové nůžky na stříhání zámků, sekáče a taky diamanty na sklo a dva hasáky, na jejichž čelistech byly znát stopy po mosazi z lámání vložek FAB. To už Šlahounovi došlo, že ta jeho pohádka, kterou vyprávěl dopravákům, bere za své, a kdykoli vytáhl technik Kotrbáček z jeho auta další věc, kterou začal pečlivě zkoumat a dal ji pak na stranu, tak se nad tím jen ušklíbl. Když z kastlíku vedle řidiče vyndal technik Kotrbáček i několik velkých sáčků bílého pepře a krabici s gumovými rukavicemi, Šlahoun na to vtipně poznamenal, že bude doma vařit guláš, a ten že má rád ostrý. Po celou dobu si Šlahouna hlídal služební pes Vilda, takže ten neměl na útěk jedinou šanci. A kapitán Karas se Studničkou, popravdě řečeno, neměli s Klárou Buřičovou velkou práci. Stačilo jí říct, že na kriminálce platí už hodně dlouho, že ten, kdo začne hovořit jako první, na tom obvykle dost vydělá. A Buřičová hovořila jako kniha a Edu Šlahouna bez velkého zapírání klidně položila.

Na cestu z Bernartic do Písku dostal Eda Šlahoun k poutům slušivého medvěda, aby v autě nezlobil, a jen co zasedl v separaci na chodbě na lavici a Mach ho zbavil nepříjemného medvěda, řekl si o kafe a o své cigarety. Studnička s kapitánem Karasem si vzali do kanceláře Kláru Buřičovou, která si řekla o kafe také, a začali s ní sepisovat podrobný protokol o všech zlodějnách, na kterých se Šlahounem byla a dělala mu při nich zeď. Když vylezly všechny natipované vykradené prodejny a konečně došlo na vykradenou garáž v Písku pod Masnou, překvapila je Buřičová tím, že na té se Šlahounem vůbec nebyla. Zmínila se ale o dvou Příbramácích ze Zdaboře, kteří tu garáž udělali na tip od Šlahouna.

„Mají ty dva Příbramáci jména?“ zareagoval okamžitě poručík Mach.

„Mají, pane Mach. Jeden z nich se jmenuje Ferda Důrovec a ten druhej je Michal Hanáček. Od nich Eda dostal asi dvacet kartonů cigaret a nějakej alkohol a dělal jim tam zeď. Seděli s Edou na Bytízu a dostali aminu, takže šli spolu domů. Byli tam dvanácettrojkou, Eda říkal, že to byla rychlovka,“ zapálila si Buřičová další cigaretu a řekla si o další kafe. Jakmile padla jména Důrovec a Hanáček, byli Studnička s Machem okamžitě doma. Pak ale přišlo velké překvapení, když začala Buřičová vyprávět o třech vloupáních do obecních úřadů na Benešovsku, kde Šlahoun ukradl počítače, faxy, telefony a peníze na hotovosti a spolu pak ty všechny kradené věci odvezli do Prahy, do jednoho bazaru na Žižkově. To už Mach na nic nečekal a žhavil telefon na benešovskou kriminálku, kde se dozvěděl, že se jedná o Městský úřad ve Voticích, Obecní úřad v Olbramovicích a v Miličíně. To už byly na Šlahouna pořádné broky a Mach se těšil na druhé kolo s Edou, který si spokojeně vykuřoval v separaci na chodbě a ani v nejmenším netušil, co všechno už na něho mají.

Když vyzvedl Mach Edu Šlahouna ze separace a ukázal mu na přiznávací židli za psacím stolkem, která Edu za ta léta už důvěrně znala, zůstal v kanceláři na jeho výslechu už jen Mach se Studničkou. Dalo se celkem čekat, že Eda, tak jako v minulosti, odmítne do protokolu vypovídat. Ani ho k tomu Mach se Studničkou nijak nepřemlouvali. Eda si zapálil poslední marlboro, založil si ruce na prsa a hodil na Macha hlavou.

„Tak se chlubte, pánové, co jste na mě uštrikovali? Zase dva na jednoho? Není to náhodou přesilovka?“ hodil Šlahoun okem na několik listů protokolu Kláry Buřičové a ušklíbl se.

„Koukám, že ta kráva ze Strakonic vám tady vyžvanila i to, kdy to naposled dostala. Ze mě tedy nedostanete ani moji mámu, jak se jmenovala za svobodna!“

„Edo, stará obehraná písnička, to jsme si vyslechli mockrát, navíc tohle my už dobře víme z minula. Ale jinak je toho v druhým kole, který jsem ti sliboval, opravdu dost,“ zapálil si Studnička svůj velký kalumet a kancelář se v tu ránu provoněla amfórou.

„Takže to pro tebe, Edo, vypadá, že co nejdřív přejdeš zase na startky nebo na balenou. Už teď se nám příbramská kriminálka shání na Zdaboři po Důrovci a Hanáčkovi. Ty dva pány už moc dobře známe a víme o nich, že jsou měkký za rohama, takže nám z tý vykradený garáže, odkud máš ty marlborka, nevypadneš,“ utrousil na to Mach a začal servírovat Edovi Šlahounovi jeden případ za druhým.

„Vypovídat tedy nebudeš, tak nám aspoň ušetříš čas na Reinerů,“ vytáhl Mach z psacího stolu červeňáky na zadržení s návrhem na vazbu, kde napsal všechny důvody zadržení, s použitím všech písmen paragrafu šedesát sedm a, b, c trestního řádu a tím pro něho kriminální spis ŠLAHOUN definitivně skončil. Eda Sbalil ho sice odmítl podepsat, takže ho musel Studnička opětovně poučit, tak jako v minulosti, že na něm podpisuje pouze seznam věcí, které byly zajištěny při jeho osobní prohlídce. A když ho Mach vracel zpátky do separace na chodbě kriminálky, okamžitě si vybavil známé a už mockrát ověřené zlodějské přísloví, na které kriminálníci, bohužel, často zapomínali. Že na vloupačku je jeden málo, ale dva už jsou moc, protože vždycky se z těch dvou najde někdo, kdo začne mluvit jako první…

Table of Contents

DVA NA JEDNOHO