Cukrová zeď

Milan Bukovecký

Poezie, prózy a glosy z let 1975 – 2010

S obelisky leží bez kenkarty

Neznělé hlásky vtisklé na rty

A naše trýzně budou zticha

Jen převeliká pýcha, zůstává

INFORMACE PRO UŽIVATELE TÉTO KNIHY

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2017

© Milan Bukovecký

Illustrations © Pavel Smolík

S laskavým souhlasem Pavla Smolíka a Michala Bukoveckého.

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-7539-050-9 (ePub verze)

ISBN: 978-80-7539-051-6 (mobi verze)

ISBN: 978-80-7539-052-3 (PDF verze)

Je to aréna mé generace. Mládí a sny. Některé dny byly skutečně velmi hezké. Bída současnosti je nabídla.

Milan Bukovecký - autorská recitace

audiozáznamy v mp3

Cukrová zeď

Brixen

Dvacet let poté

Emoce

Chodíš mi do snů

Měl jsem sen

Měl jsem strach

Podivuhodné odpoledne s habry

Půlnoční mše

Praha v šeru večera

Únor 1948

Katedrála

I. CUKROVÁ ZEĎ

Cuková zeď - mp3 audio záznam autora

Každé úterý, když den seděl v peřinách a dřímal

S mojí milou jsem ždímal cípy voňavého prádla

Na varném kotli prádelny bublala poklice

Horké pádlo vařečky, tak jako každou sobotu

Když jsem zatopil v lázeňských kamnech

A poléval jí vlasy chrliči zinkového kýble

Voda vytékala proudy do linky jejího těla

Kde kapky jak opožděné slzy držely stráže

Stáž času, abych je pozdržené do červena utřel

A když jsme šli nazí po schodech do pokoje

Koláče něhy nás vítaly u napnuté selské kapny

Od babky dračky, plné nadraného peří

Každé úterý a sobotu jsem otevřel

Měkké svahy země

II. NĚCO TI ŘEKNU

Něco Ti řeknu

Na ocelové zeleni klasů trčely šedé palice žita

Pažitky až růžové trávy komíhaly v rudém slunci

Běžel jsem a s honci-vlčími máky, píchal holí obrazy

Zkusil jsem naráz souboje s palicemi makového pole

Trochu se hledal, jak prsty okurky kvašky v láku

Jasně to vidím, máky ležely u táhlé cesty s houštím

Kde naše těla spouštěla kyvadlem srdce zvonu

Klimbaný den se pohnul, tonul jsem představami

V sukni večera přišel

Točí se mé oči, točí

Na mostku rezavěl pochozí oblouk a očiska plechu

Déšť kvokal na podkladu suříku a běžné bílé barvy

Larvy komárů v kouři potoka už čekaly první vzlety

I prokletí básníci se spletli a přešli do volného verše

Chce to začít znovu, na kovu, ještě jednou neuškodí

Takhle to je, lokal jsem déšť a jeho slzy obtáhly tělo

Nechci být drzý, jak by se skvělo, kdybys to byla ty

Já ne, to ty, panečku

Zajíci, tak utíkej

Přede mnou, tři metry v protisměru, seděl zajíc

Navíc, tři sta let stará lípa ševelila s malými motýlky

Pod obzorem se krčila křidýlky dlouhá krajina jara

S člověkem mezi poli párala měřice žluté řepky

S koly brumlavého traktoru houpala myšlenky předka

Měl jsem v průzoru ušáka na smeči, tenčil se a tančil

Chvíli se mnou venčil, ničil nervy, pak utíkal

Ráno

Šály mlhy si lehly po deštěm zválené pšenici

Jak ospalky v očích mi zatrhly koukat za hory

Na potrhaný fábor vlezlo kdeco, i s mozolem

Vidím brousek a nože na blatech s rašelinou

Bahenní plyny na číhané vzdychají po masu

K přeludu bych hodil laso, abych se neztratil

Určitě by mě vytáhl, pokropil tělo kýbly rosy

Ale nespadl jsem a nikdy se tam neutopil

Jen lest klidné mlhy

Číhala u cest

Slunovrat

Čekal jsem na nejdelší den roku

abych posekal trávu

Opravdu nekončil, kytary trampů

plenily háv ohýnku

Z dýnka klobouku líně teklo pivo

žlábkem krempy

Myslel jsem, že dívka v maskáčích

nabídne rum i z boty

Na oplátku ukázal prostý kempink

střechu nad hlavou

Ale z klotu vojenské bundy vyňala

malou placatici

Hoci jsem po hltu slivovice, hadicí

zbytečně plavil kytky

Jako profík s kosou mě učila kosit

slitky zbytku noci

Z pěsti slasti nekonečně pršelo

S čerty nejsou žerty

Pod stromem v trávě leželo právě spadlé jablko

Tak jsem se sehnul, dotknul se, bylo príma teplé

Sepnulo mi, na zemi, čeká rýmu a od vos shnije

Vjé, hnal sedlák koně ulicí, jako by nebyl traktor

Jejich klapavé motory, špalíky pneumatik v poli

Klidně bych to mohl s nimi osolit, holit lány žita

Aby mě tvůj úsměv ráno skolil, řekl mi o životě

Cítíš nitě bříška, ptáš se a dala jsi mi na krk ruce

Věšela si je za brk šíje, klidně‘s to měla v plánu

Neskutečná náplň ňader do mě mašli dětství lila

Rarášku, na zemi leží zavile jablko, jen ho podat

To ty

Srpen

Bařice, 2008

Na horizontu ježatého pole ztuhly laně

Plání se rozběhli na šňůrách zuřiví psi

Sedláci vezli silnicí fůru balíků slámy

Pod střechou lípy jedli trampíci chleba

Slunce jim přálo za bachratými mraky

Jak déšť viselo v remíze kaliny a trávy

Právě si ucuclo šťávu rudé mirabelky

Končilo polednem velké dny na zemi

Blažený dotyk léta

Šípky

U silnice, na kraji pole, rostly šípky

Pozorovalo mě káně na jeden dolet

Keře těch rudých mulet tak dráždily

Trhal jsem větev na trny ostré šipky

Hledal Tě v jejich keři, prsty v nich

Klel zemitě, proklatě, vzbuď se dítě

Bloudím na cestě s vestou podzimu

Ještě pár ozimů a bude určitě po mně

Přesto jsem ještě neskončil

V pasti mého přeludu

Na porcelán izolátoru bzučely dráty

Spustily tirádu oceli elektrické věže

Sonické otěže čekaly, až železo zbělá

Obrazy ohnice, půl sošky cherubína

V sukni baleríny, bouquet číše vína

Takhle, s mosaznou klikou flašinetu

Růžolící chlápek točil

Most

Přišli chlapi, napili se ze sklínky slivovice

Stavěli divoce most ze železa přes potok

Ranní sondou sloupu vězeli mezi šrouby

Kloubili všechen ten vercajk, abych přešel

Tak, že nejdřív půjdou děti krok sun krok

Den skončí, spadne slunce, také červánky

Osvítí dívce snop pletiva z boků mozaiky

Uletí jí zmatená šála, zřejmě se bude zdát

Pes štěká, na potoce už stojí most

Na jeho oblouku

Žena

Slavnost Svatého Floriána

Na konci ulice, až uprostřed Moravy

Tam kde končí autobus

Rozfoukal vítr jak kakabus v půstu

Studenou břečku louže

V pustině práce, daleko od globálních

Manažerů růstu

Blonďaté ženě shrnul tepla proužek

Z pod, lemu její sukně

Nesla tác rozlitých panáků slivovice

Míra na milimetr přesně

V závanu drsné vůně pánské kolínské

Vypadala tak jasně

Bác, poleno hasič ji nechal upadnout

Na koleno v rovině

Tác pokropil zem pod jejíma nohama

Boty křísly v trávě

Hospodský právě volal

Pivo a klobásy

Table of Contents

Úvod

Informace pro uživatele

Autorská recitace v mp3 - seznam

I. Cukrová zeď

II. Něco Ti řeknu

Něco Ti řeknu

Točí se mé oči, točí

Zajíci, tak utíkej

Ráno

Slunovrat

S čerty nejsou žerty

Srpen

Šípky

V pasti mého přeludu

Most

Slavnost Svatého Floriána

III. Skleněné město

IV. V plném slunci

V. Praha v šeru večera

VI. Země nikoho

VII. Tři slzy

VIII. Emoce

IX. Píšu z domova

X. Žlutý autobus

XI. Modré dny

XII. Celej den v jedněch botách

XIII. Nafta

XIV. Dívce z Národní třídy

XV. Co jsem Ti to jenom chtěl

XVI. U popelnic leželi lvi a řvali

XVIII. PITEVNÍ ZPRÁVA