PRAVIDLA ČESKÉHO PRAVOPISU

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

první vydání 2013

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-87873-31-1 (EPUB verze)

Úvodem

Námi předkládaná Pravidla českého pravopisu vychází vstříc každodennímu užívání. Tvoří přehledný a srozumitelný výklad pravopisných pravidel a tvarosloví s kompletním zapracováním Dodatku zveřejněného v roce 1994 MŠMT ČR, který u některých slov připouští dvojí či dokonce trojí způsob psaní. Takto zpracovaná Pravidla umožňují uživateli rychlé vyhledávání potřebných informací. Přesto však musí uživatel zvážit výběr hesla z hlediska stylové vhodnosti, neutrálnosti či příznakovosti slova, vhodnosti jeho užití v mluveném či psaném projevu a vhodnosti užití vzhledem k adresátovi.

Autoři

Použité zkratky

aj.

a jiné

angl.

anglicky

ap., apod.

a podobně, a podobný

atd.

a tak dále

atpod., atp.

a tomu podobný, a tak podobně

bud.

budoucí čas

círk.

církevní

citosl.

citoslovce

č. j.

číslo jednotné

č. mn.

číslo množné

část.

částice

dok.

dokonavé sloveso

dn.

dnes, dnešní

dř.

dříve

franc.

francouzsky

hist.

historický, historicky

hovor.

hovorový, hovorově

chem.

chemický, chemicky

ital.

italsky

j., jedn.

jednotné (číslo)

jm.

jméno

kap.

kapitola

kniž.

knižní, knižně

lat.

latinsky

m.

mužský rod

mj.

mimo jiné

mn.

množné (číslo)

např.

například

násl.

následující

nedok.

nedokonavé sloveso

neodb.

neodborný, neodborně

neskl.

nesklonné (jméno)

nespis.

nespisovný, nespisovně

neživ.

neživotný

ob.

obecný, obecně

odb.

odborný, odborně

os.

osoba, osobní

p.

pád

pod.

podobný, podobně

podst. jm.

podstatné jméno

pomn.

pomnožné (jméno)

popř.

popřípadě

předl.

předložka

příč.

příčestí

příd. jm.

přídavné jméno

příjm.

příjmení

přísl.

příslovce

přít.

přítomný čas

rozk.

rozkazovací způsob

řec.

řecky

řidč.

řidčeji

s., str.

strana

sport.

sportovní, sportovně

srov.

srovnej

st.

stupeň

stř.

střední rod

tj.

to je(st)

tzv.

takzvaný

vl. jm.

vlastní jméno

zájm.

zájmeno

záp.

záporný, záporně

zast.

zastaralý, zastarale

zkr.

zkratka

zn.

značka

zprav.

zpravidla

zvl.

zvláště

ž.

ženský rod

živ.

životný

žel.

železnice

V hranatých závorkách [] je uveden přepis výslovnosti.

PRAVOPISNÁ PRAVIDLA

OZNAČOVÁNÍ HLÁSEK PÍSMENY

A a, Á á, B b, C c, Č č, D d, Ď ď, E e, É é, Ě ě, F f, G g, H h, Ch ch, I i, Í í, J j, K k, L l, M m, N n, Ň ň, O o, Ó ó, P p, Q q, R r, Ř ř, S s, Š š, T t, Ť ť, U u, Ú ú, Ů ů, V v, W w, X x, Y y, Z z, Ž ž

Spřežka ch – tj. spojení písmen c a h – se považuje za jediné písmeno.

Písmena q, w, x (popřípadě některá další: ä, ê, ő, ű, ł aj.) se vyskytují ve slovech cizího původu.

I. Označování hlásek ve slovech domácích

Pravidla pro psaní i (í) a y (ý)

PO PRAVOPISNĚ MĚKKÝCH SOUHLÁSKÁCH - i (í)

ž, š, č, ř, c, j

a ď, ť, ň (pokud se jimi označují souhlásky měkké; píše se di, ti, ni)

♦ žirafa, šiška, čistota, řízek, cibule, jiskra, dítě, tikot, nitka

Poznámka: U podstatných jmen vzoru hrad zakončených na c se píše tvrdé y (např. tácy, kecy, hecy – viz níže).

PO PRAVOPISNĚ TVRDÝCH SOUHLÁSKÁCH - y (ý)

h, ch, k, r

a d, t, n (pokud se jimi označují souhlásky tvrdé)

♦ Hynek, chýše, kyselina, ryba, dýně, tyč, nyní

Poznámka: toto pravidlo není závazné pro slova zvukomalebná, kdy se píše i (í), někdy též y (ý), např. chichi; kikirikí, též kykyryký.

PO PRAVOPISNĚ OBOJETNÝCH SOUHLÁSKÁCH - i (í)/ y (ý)

b, f, l, m, p, s, v, z

Y/ Ý se píše v kořenech slov domácích jen ve vyjmenovaných slovech (výjimečně i v příponě: slepýš, kopyto, brzy) a ve slovech příbuzných nebo od nich odvozených, dále v předponě vy-, vý-, v některých koncovkách podstatných a přídavných jmen a v některých složených tvarech slovesných v koncovkách příčestí minulého (viz níže).

▶ Slova vyjmenovaná (výčet slov není vyčerpávající)

♦ by, bý

být (bych, bys, by, bychom, byste, abych, kdybych, bytí, bývat, bývalý, bytelný, bytost), bydlit (bydliště), obyvatel (obyvatelný), byt (bytná, bytový), příbytek, nábytek, dobytek (dobytkářství, dobytče), zbytek (zbytečný), obyčej (obyčejný), bystrý (bystrost, bystřina), bylina (býlí, býložravec, černobýl), kobyla (Kobylisy), býk (býček, býčí, býkovec), babyka

vlastní jména: Přibyslav, Bydžov, Hrabyně, Bystřice, Zbyněk, Zbyšek, Zbyslav aj.

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

být (existovat) x bít (tlouci)

nabýt (získat) x nabít (zmlátit)

dobýt (získat) x dobít (baterii)

přibýt (být navíc) x přibít (hřebík)

ubýt (na váze) x ubít (usmrtit)

bydlo (příbytek) x bidlo (tyč)

býlí (plevel) x bílí (bílé zabarvení)

♦ ly, lý

slyšet (slyšitelný, nedoslýchat), mlýn (mlýnice, mlynář), blýskat se (blýskavý, blyštět se, zablýsklo se, blýskavice), polykat (vzlykat, zalykat), plynout (plyn, splývat, plynulý, plynojem, plynárna, rozplynout se, oplývat, vyplývat), plýtvat, plyn, vzlykat, lysý (lysina, lyska, Lysá), lýtko, lýko (lýčí, lýkovec, lýkožrout, lýčený – tj. z lýka), lyže (lyžařský, lyžovat), pelyněk, plyš, slynout, plytký, vlys (vlysový)

vlastní jména: Volyně, Lysolaje, Lysá aj.

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

mlýn, mlynář(ka) x mlít

lýčený (z lýka) x líčený (předstíraný, strojený)

lyska (pták, lysina) x líska (lískový keř)

blýská (se) x blízká (nedaleká)

Slova lišej (vyrážka) a lišaj (motýl), ližiny (trámce k posunování těžkých břemen) se píší s měkkým -i-.

♦ my, mý

my (zájmeno 1. os. č. mn.), mýt (mýdlo, umyvadlo/ umývadlo, myčka, mýval, pomyje, mydlář, mydlina), myslit/ myslet (myšlenka, přemýšlet, mysl, myslivec, výmysl, úmysl, smýšlení, nesmyslný, průmysl), mýlit se (omyl, zmýlená, mýlka), hmyz (hmyzožravec, hmyzí), myš (myšina), hlemýžď, mýtit (mýtina, vymýtit), zamykat (odmykat, výmyk, přimykat se, vymycovat), smýkat (smyk, smyčec, průsmyk), dmýchat (rozdmýchávat, dmychadlo/ dmýchadlo), chmýří, nachomýtnout se (ochomýtat se), mýto (mýtné, Mýto), mykat (mykaný), mys, sumýš

vlastní jména: Litomyšl, Přemysl, Nezamysl, Křesomysl, Kamýk aj.

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

my (1. os. č. mn.) x mi (3. pád zájmena já)

mýt (vodou) x mít (vlastnit)

mýval (medvídek) x míval (měl)

vymýtit (vykácet, vysekat) x vymítat (vyhánět, vymetat)

rozdmýchat (rozfoukat) x rozmíchat (rozkvedlat)

♦ py, pý

pýcha (pyšný, pýchavka, přepych, zpychnout), pytel (pytlovina, pytlák, pytlačit), pysk (ptakopysk, pyskatý), netopýr, slepýš, pyl (opylovat), kopyto (sudokopytník), klopýtat (klopýtnout), třpytit se (třpytivý, třpytka, třpyt), zpytovat (nevyzpytatelný, jazykozpyt), pykat (odpykat), pýr (pýřavka), pýřit se, čepýřit se, pyj

vlastní jména: Spytihněv, Chropyně, Pyšely, Spytovice, Solopysky, Přepychy aj.

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

pýcha x píchá (bodá)

pyl (prášek v květu) x pil (vodu)

slepýš (beznohá ještěrka) x slepíš (lepidlem)

opylovat (květy) x opilovat (pilníkem)

pyj (úd) x pij (rozk. zp. od pít)

pykat (nést trest za něco) x pikat (hrát na pikanou)

♦ sy, sý

syn (synovec, zlosyn), sytý (nasytit, přesytit, dosyta, nenasytný), sýr (syreček, sýrárna, syrovátka), syrový/ syrý (syrovinka), sychravý, usychat/ usýchat (zasychat), sýkora (sýkořice), sýček, sysel, syčet (sykot, zasyčet), sypat (sypký, zásyp, vysypat, sýpka, násyp, osypaný)

vlastní jména: Bosyně, Sychrov, Syslov, Synkov, Syneč aj.

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

sýrový (ze sýra) x sírový (ze síry)

syrý (syrový, vlhký) x sirý (osiřelý)

sypat (přesypávat) x sípat (chraptět)

Slova sirup, sivý (šedivý) se píší s měkkým -i-.

♦ vy, vý

vy (zájmeno 2. os. č. mn.), vykat, vysoký (výše, nejvyšší, vysočina, zvýšit, vyvýšenina, převyšovat), výt (zavýt), výskat (zavýsknout, výskot), zvykat (zvyk, zlozvyk, návyk, odvykat, obvyklý), žvýkat (žvýkačka, přežvykovat, přežvýkavec, žvýkací), vydra (vydří, vydrovka), výr, vyžle, povyk (povykovat), výheň, cavyky, vyza

vlastní jména: Vyšehrad, Vysočany, Vyškov, Výtoň, Vyžlovka, Povydří aj.

slova s předponou vy, vý (vynález, výborný, vysvědčení, vyškolit, výpis, výzkum atd.)

Poznámka: pozor na psaní i (í) x y (ý) v těchto slovech:

výt (vlk) x vít (věnce)

výr (pták) x vír (vířivý pohyb vzduchu nebo vody)

výskat (radostí) x vískat (ve vlasech)

výška (vysoký) x vížka (věžička)

vysutý (vysunutý – zahrada) x visutý (visící – lanovka)

vyset (obilí) x viset (na věšáku)

♦ zy, zý

brzy, jazyk (jazýček, jazykový, jazykolam, jazykozpyt, jazykověda, dvojjazyčný), nazývat (se) (vyzývat, vzývat, ozývat se, vyzývavý)

vlastní jména: Ruzyně

Poznámka:

pozor na psaní slova brzičko (přípona -ičko)

nazývat se (jmenovat se) x nazívat se (hodně zívat)

♦ f

♦ Po písmenu f se v základech domácích slov y (ý) nepíše.

▶ Koncovky podstatných a přídavných jmen

Psaní i (í) a y (ý) po souhláskách obojetných se řídí podle vzoru, ke kterému jméno patří (měkký, tvrdý).

-i (í)

=> se píše V KONCOVKÁCH VZORŮ MĚKKÝCH

u podstatných jmen

„muž“ a „stroj“ => vzory mužského rodu

„růže“, „píseň“ a kost“ => vzory ženského rodu

„moře“, „stavení“ => vzory středního rodu

Poznámka:

– v koncovkách 7. p. č. mn. -ami, -emi (-ěmi), -mi, -ími, -ými

(např. hlavami, kočkami, velkými, rozumnými);

– v koncovce 6. p. č. mn. -ích

(např. v polích, v lesích).

u přídavných jmen

– v koncovkách všech rodů vzoru „jarní“

(kozí, cizí, ryzí)

-y

=> se píše V KONCOVKÁCH podstatných jmen VZORŮ TVRDÝCH:

„hrad“ => vzor mužského rodu neživotného

(pozor na 6. p. mn. č. u podvzoru les – lesích, kostelích atd.)

„předseda“ => vzor mužského rodu životného

(mimo 3. p. č. j. -ovi)

„žena“ => vzor ženského rodu

„město“ => vzor středního rodu

Poznámka:

Tvrdé -y se píše též u podstatných jmen vzoru hrad zakončených na c (např. tácy).

-i (í) nebo -y (ý)

=> se píše v některých koncovkách následujících podstatných a přídavných jmen vzorů:

„pán“ => v koncovkách podstatných jmen rodu mužského životného vzoru „pán“ se píše měkké -i v 1. p. č. mn.

(páni – holubi, lvi, kosi apod.)

a tvrdé -y ve 4. a 7. p. č. mn. (pány – holuby, lvy, kosy apod.);

„mladý“ => v koncovkách přídavných jmen tvrdého vzoru „mladý“ se píše měkké -í v 1. p. č. mn. rodu mužského životného: mladí – milí, drazí (přátelé);

v jiných tvarech se píše tvrdé -ý: mladý – milý, drahý (přítel);

„otcův“ a „matčin“ – v koncovkách přídavných jmen přivlastňovacích vzorů „otcův, -ova, -ovo“ a „matčin, -ina, -ino“ se píše měkké -i v 1. p. mn. č. rodu mužského životného: otcovi/ matčini (přátelé);

v jiných tvarech se píše tvrdé -y (ý): otcovy/ matčiny (sestry), otcových/ matčiných (příbuzných)

Table of Contents

Informace pro uživatele této knihy

Úvodem

Použité zkratky

PRAVOPISNÁ PRAVIDLA

OZNAČOVÁNÍ HLÁSEK PÍSMENY

I. Označování hlásek ve slovech domácích

Pravidla pro psaní i (í) a y (ý)

PO PRAVOPISNĚ MĚKKÝCH SOUHLÁSKÁCH - i (í)

PO PRAVOPISNĚ TVRDÝCH SOUHLÁSKÁCH - y (ý)

PO PRAVOPISNĚ OBOJETNÝCH SOUHLÁSKÁCH - i (í)/ y (ý)

▶ Slova vyjmenovaná (výčet slov není vyčerpávající)

▶ Koncovky podstatných a přídavných jmen

Délka samohlásek

II. Psaní slov přejatých

A. Slova obecná

B. Vlastní jména

ZKRATKY A ZNAČKY

PSANÍ VELKÝCH PÍSMEN

HRANICE SLOV V PSANÉM TEXTU

ČLENICÍ ZNAMÉNKA

PRAVOPISNÝ SLOVNÍK