SÍŤ PAVUČINY

THOMAS ED LI

Informace pro uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v žádné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Používání elektronické verze knihy je určeno jen osobě, která ji legálně nabyla, a to v rozsahu stanoveném autorským zákonem.

Jakékoliv neoprávněné užití jako např. kopírování, úpravy, konverze do jiných formátů, prodej, pronájem, půjčování, darování, umísťování na servery, sdílení atp. je zakázáno!

Vydání první 2015

© Thomas Ed Li

Cover © Thomas Ed Li

© Mgr. Tomáš Zahradníček - TZ-one

ISBN: 978-80-87873-75-5 (ePub verze)

ISBN: 978-80-87873-76-2 (mobi verze)

Motto

Vnímat duševní pocity, třídit informace, přemýšlet nad životem a budoucností.

Nás dělá lidmi po dobu dvě sta tisíc let.

Na naší planetě existují monumentální díla, která vznikla pomocí fyzikálních zákonů, které jsme zatím ještě neobjevili.

Vědět, že je něco možné a existuje to, dá se na to sáhnout a vizuálně si ověřit skutečnost, je obrovská nápověda k důležitému objevu fyzikálního zákona, který v blízké budoucnosti významně ovlivní naši historii.

Člověk pozoruje svět kolem sebe a ptá se …proč…., ale zamyslí se, zasní a odpoví si,….. proč ne……

Thomas Ed Li

Pokud někoho na Havaji pozdravíte Aloha…….

znamená to,

že oba dva cítíte a uznáváte, že se v tom okamžiku nacházíte v přítomnosti Boha…….

Knihu věnuji všem, kdo vnímají svou duši a podřizují tomu své svědomí.

Poutavý příběh, prokládaný technickými a historickými informacemi, které umožní pochopit osu dějových souvislostí.

Úvodem

Začínáte číst knihu, která ve vyvolených jedincích probudí šestý smysl, o jehož přítomnosti ve svém mozku neměli zatím ani tušení. Nám normálním lidem poodhalí zákulisí života geniálních jedinců a skutečných vládců planety, kteří myslí na naši budoucnost a řeší problémy naší hektické současnosti.

V knize je použita faktografie, která jasně vymezuje probíhající děj.

Několik let jsem zvažoval rozhodnutí, zda mám právo zveřejnit informace, které jsem omylem a těžko vysvětlitelnou shodou okolností získal, díky schopnosti o které jsem nikdy neměl ani nejmenší tušení. Omlouvám se čtenářům a plně respektuji pohoršení, které kniha vyvolá v určitých vědeckých a teologických kruzích, pro fakta použitá v knize.

Většina použitých materiálů je ale snadno dostupná a známá. Bohužel si zatím nikdo nevšimnul souvislostí, které tak jasně ukazují pravdu. Každý z Vás může najít v běžně dostupných médiích důkazy, které potvrdí pravdivost, myšlenek a informací, které tvoří osu příběhu. Snadno si tak ověříte fakta, potvrzující skutečnost.

Měla být navždy utajena? Sami posuďte, zda právem.

Část první

SPIRÁLA PAVUČINY

1

Slunce, které splnilo svůj úkol a během dne prohřálo žulovou dlažbu náměstí, pomalu měnilo své paprsky ve stíny, kterými zlehka prokreslovalo nádhernou sochu jezdce na koni, majestátně vévodícímu obrovskému náměstí.

Vytvářelo tak krásnou kulisu letního odpoledne, které překypovalo životem. Mladí lidé, ze všech koutů světa postávali nebo posedávali kolem podstavce bronzového monumentu, který jako by vyzařoval obrovské množství síly a vnitřní energie zásobující podvědomí většiny přítomných.

Mladá žena lehce procházela mezi posedávajícími skupinkami mladých lidí. Blond vlasy, postava bývalé několika násobné Miss. Letní, černobílé, proužkované šaty dávaly vyniknout osobnosti, která okamžitě zaujala každého, kdo ji spatřil. Její éterická přítomnost sklízela jenom těžce skrývaný obdiv většiny přítomných mužů. Nepřivádělo ji to ale do sebemenších rozpaků. Byla zvyklá přijímat komplimenty, nebo pouze obdivné pohledy všude, kde byla zrovna přítomná. Skromnost v jejím nitru spíše vzbuzovala mírnou nervozitu, která ale na jejím chování nebyla znát.

Při letmém pohledu na dominantního, bronzového jezdce na koni jako by se zamyslela, zastavila se, rozhlédla a zlehka se posadila na žulový podstavec sochy. Opřela se zády o vyleštěný kámen, vlasy jí sklouzly na ramena a její oči upřené na nedaleké parkoviště jako by vyhasly ….

Smrt, která ji zasáhla, se musela určitě ještě dlouho rozpačitě červenat, když viděla, co způsobila. Smrt ale pouze provází lidskou sobeckost a bezohlednost, proto rychle opustila náměstí a pospíchala dál za svou prací.

V nedaleké historické budově plavovlasý mladík s výraznými slovanskými rysy, kterému perfektně střižený tmavý oblek zvýrazňoval vypracovanou, svalnatou, atletickou postavu, starým trikem s telefonem obratně oklamal pozornost ostrahy a rychle vyběhl po bílém mramorovém schodišti, které ústilo do chodby rozdělující kanceláře a technickou část budovy. Kamerový systém na chvíli přerušil pomocí malého koženého kufříku, který obsahoval elektronické zařízení, běžně používané bytovými zloději. Přístroj dokázal vyvinout výboj vysokého napětí, který okamžitě, na krátkou dobu vyřadil z provozu veškerou elektroniku, kterou měl v dosahu. Mladík tak bez větších problémů zaměstnal ostrahu, způsobem, který potřeboval.

Snadno si poradil se zámkem ve dveřích, které bez zaváhání identifikoval jako ty pravé a vstoupil do kanceláře, která byla dočasně bez elektronického zabezpečení. Kancelář byla zařízena vkusným mahagonovým nábytkem, který byl rozmístěn na dřevěné mozaikové podlaze. Ze dvou vedle sebe umístěných oken, byl výhled na nejznámější náměstí ve městě, na Václavské náměstí. Měl jenom několik minut na to, aby se zorientoval v místnosti a našel složku s nažloutlým sešitem, který si chtěl odnést i s datovým nosičem, který obsahoval zálohu fotodokumentace.

Díky několikatýdennímu sledování místnosti, za pomoci nejmodernější špionážní techniky, kterou disponovalo jenom několik bezpečnostních služeb na světě a samozřejmě také podsvětí, se mladíkovi podařilo hledané předměty rychle nalézt. Na trezoru, který byl skrytý pod obrazem panoramatu Hradčan ve zdi hned vedle dveří, navolil vstupní kód. Dvířka se se slabým cvaknutím lehce otevřela. Nažloutlý deník a záloha dat na flash memory, ve tvaru rtěnky, ležely hned v horní přihrádce, mladík je se studeným úsměvem zastrčil do vnitřní kapsy saka a rychle vyšel na chodbu. Z jeho jednání vyzařoval klid a sebevědomí.

Zastaralý, zablokovaný elektronický bezpečnostní systém, který se vzpamatovával ze zásahu vetřelce, se pomalým restartem vracel do své základní funkce. To mladíkovi umožnilo pohodlně seběhnout schodiště a bezpečně opustit budovu, aniž by ho někdo zpozoroval. Během dalších pěti minut nasednul do malého sportovního automobilu, který parkoval nedaleko budovy a odjel, aniž by někdo zaregistroval jeho přítomnost.

2

Alex před několika týdny anonymně daroval ženě, která nehybně seděla pod sochou, miniaturu symbolu země, v jejímž hlavním městě musel získat dokumenty, které mladá žena vlastnila. Odměna, kterou měl přislíbenou při předání dokumentů od místního šéfa podsvětí, měla mladému zločinci zajistit několik let snadného, finančně bezstarostného života. Miniatura byla tak precizně vypracovaná, že dar, který přinesl poslíček, se přímo vnutil na pracovní stůl, ženy, která byla zvyklá na různé dárky a pozornosti. Tentokrát jí bylo sice podezřelé, že se dárce nepřihlásil, ale mávla nad tím rukou a bronzovou miniaturu sochy koně a jezdce si postavila na leštěnou plochu stolu.

„A byla to opravdu nádherná dekorace“, která se sice prodávala v několika obchodech, ale zlacená socha pod skleněnou kupolí na vkusném podstavci byla unikátní upomínkový předmět, který nebyl běžně v prodeji.

Nevěděla, že pod kopulí je kamera snímající úhel tři sta šedesát stupňů a citlivý prostorový mikrofon. Zařízení bylo samozřejmě vybaveno výkonným vysilačem a silným solárním zdrojem elektrického proudu

Díky tomuto elektronickému zázraku Alex trpělivě několik týdnů sledoval činnost v pracovně mladé ženy a bylo se opravdu na co dívat, do detailu si osvojil její zvyky i místa, kde ukládala dokumenty, které studovala. Hesla trezoru i všechna telefonní čísla, které používala. Byla tak krásná, že když si představil, že ji musí nakonec zabít, pokládal to podvědomě za svatokrádež. Díky citlivému objektivu a mikrofonu, které byly jedním z posledních výkřiků techniky, brzy vstoupil i do jejího intimního života a bylo to ještě zajímavější, než úkol, na který se připravoval. Alex si pohrával s myšlenkou nesplnit úkol, který přijal, ale rychle procitnul. Věděl, jak krutý konec by následoval.

O tom, co dokáže mafie, která ovládá většinu dění ve městě neměl žádné pochybnosti, mohl se již několikrát přesvědčit o surovosti, s jakou se dokázala pomstít jeho několika bývalým přátelům za nesplnění úkolu, byla opravdu krutě přesvědčivá. …… Uvědomil si, že musí akci dotáhnout do konce.

Nechtěl za svůj náhle probuzený cit zaplatit životem, a proto byl nakonec spokojen, když zjistil, kde je hledaný dokument a jak snadno ho lze získat.

Akci naplánoval a provedl s precizností sobě vlastní, ruská mafie mu svěřovala jenom ty nejzodpovědnější a nejsložitější úkoly. Jeho specialitou byly korupční dary politikům, zástupcům města a policie. Během několika let se spřátelil s většinou vlivných lidí v zemi, s lidmi, kteří ,,bděli“ nad státními financemi, rozhodovali o miliardách, kterými disponovalo město, stavebními nebo armádními zakázkami a hlavně měli pod kontrolou bezpečnostní složky policie, soudce i státní zástupce. Běžné likvidace nepohodlných lidí svěřoval šéf mafie ,,Vor v zakoně“ řadovým členům, kteří se rekrutovali z bývalé KGB. Oficiálně dávno neexistující organizace, prakticky ovládala život ve městě, které na to jenom překvapeně shlíželo. Politici, radní a lobbisté ovládaní skupinou zákulisních individuí s kontakty na předsedu vlády a prezidentskou kancelář se věnovali hromadění majetku a tiše při tom spolupracovali s mafií napojenou na ruskou rozvědku, která pomalu začala plnit sen ruských politiků o obnovení ruského impéria. Otevírala jim to okénka v zákonech, které ochotně připravili zákonodárci s pomocí lobbistů v parlamentu. Konkurenční zločinecká organizace, která na sebe občas chabě upozornila nějakou menší lumpárnou, tak jenom úspěšně mlžila a odvracela pozornost, od nich samých.

Alex se na blízké dálnici zařadil se svým Porsche do rychle jedoucího pruhu a nikým nesledován zamířil do své rezidence. Nevěděl nic o obsahu nažloutlého sešitu, ale to co díky týdennímu sledování mladé ženy zjistil, ho jako laika ohromilo. Věděl ale, že jeho povinností je co nejdřív zapomenout.

Ženu chladnokrevně zavraždil metodou, která se používá pouze ve výjimečných případech, a proto se ji téměř nikdy nepodaří odhalit. Běžné policejní a lékařské šetření odhalí pouze náhlé selhání srdce s následkem smrti, toxické ani žádné jiné vyšetření nic podezřelého nezjistí.

Vražednou zbraň se podařilo vymyslet v Rusku na počátku šedesátých let a byla používána k likvidaci nepohodlných odpůrců režimu žijících v exilu.

Do fotoaparátu, věrné kopie Canonu 7D s objektivem 70/200 f4, který spolehlivě plní funkci plynové pistole, je do objektivu důmyslně nainstalována baňka s tenkostěnným sklem. Skleněná koule je naplněna plynem, jehož složení se podařilo náhodně objevit během studia záhadných úmrtí ve starých kryptách, při odhalování egyptských památek. Díky shodě okolností se podařilo izolovat molekuly plynu, který úspěšně vraždil vykradače hrobek. Následně bylo v laboratorních podmínkách vyrobeno několik litrů tohoto unikátního zabijáka. Pro vojenské využití plyn nebyl vhodný pro svoji prudkou těkavost, a proto rychle upadl v zapomnění, pouze generálové z KGB věděli, jak a kde plyn použít, ale kvůli nebezpečí z prozrazení s ním moc neplýtvali. To zabránilo rozšíření tohoto objevu a konkurenční tajné služby o nebezpečné zbrani neměly sebemenší tušení. Jedna z obětí plynové koule byl kdysi i Ukrajinec Banderov, kterému Rusko nemohlo zapomenout, způsob jeho jednání a myšlení během druhé světové války.

Skleněná baňka vystřelená z kamery dokáže za bezvětří s přesností několika centimetrů zasáhnout obličej člověka. Na vzdálenost deseti metrů se pak dokáže skleněná koule nehlučně rozbít o obličej oběti a pouze jedno vdechnutí způsobí během několika vteřin smrtelný spánek. Napadená osoba v prvním okamžiku nic necítí, v prvních vteřinách na malátnost reaguje pokusem posadit se nebo si lehnout, další průběh je velmi rychlý a bezbolestná smrt nastává okamžitě. V případě snížené koncentrace plynu oběť do dvou let zemře na leukémii.

Alex signálem z mobilu otevřel vjezdová vrata své rezidence a za chvíli byl v bezpečí za vysokými zdmi elektronikou prošpikované vily, která se ukrývala hluboko v lese na obrovském soukromém pozemku, který byl prakticky nedobytný. Byla to architektonicky velmi povedená jednopatrová budova z bílého pískovce, skla, oceli, dřeva a ostře pálených cihel, obklopovaly ji vzrostlé borovice. Anglickému pěstěnému trávníku dominoval obdélníkový bazén, který navazoval na terasu před domem. Vyasfaltovaná příjezdová cesta končila před garáží, do které se daly pohodlně zaparkovat čtyři auta. Alex vilu obýval se svými tělesnými strážci a spolupracovníky, zajišťujícími chod domácnosti. Tato diplomatická rezidence nevzbuzovala žádné podezření starousedlíků. Spíše naopak byla vzorem štědrosti při různých dobročinných akcích v blízkém okolí.

Aniž by studoval obsah svého úlovku, uzamknul ho do trezoru a pomocí smluveného telefonického kódu dal zprávu šéfovi, který si akci objednal a velmi štědrou zálohou Alexe přesvědčil o důležitosti jeho poslání.

Table of Contents

Informace pro uživatele

Motto

Úvodem

Část první

SPIRÁLA PAVUČINY

1

2

Část druhá