Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Marek Hladký, Jitka Hladká

Jdeme do školy!

Čtení s malou vílou Mimi

Vydala Grada Publishing, a.s., pod značkou Bambook

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 6584. publikaci

Ilustrace Vlasta Švejdová

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Formát ePub Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2017

Vytiskla tiskárna FINIDR, s.r.o., Český Těšín

© Grada Publishing, a.s., 2017

© Marek Hladký, Jitka Hladká, 2017

Marek Hladký, Jitka Hladká © DILIA, 2017

Cover Illustration © Vlasta Švejdová

ISBN 978-80-271-9771-2 (ePub)

ISBN 978-80-271-9770-5 (pdf)

ISBN 978-80-271-0324-9 (print)

Předmluva

S vílou Mimi, která žije na louce u Hostavického potoka, jsem se setkala už v kouzelné knize Velká pohádka o malé víle, kterou napsali Marek a Jitka Hladkých a půvabně ji ilustrovala Vlasta Švejdová.

Byla jsem kmotrou této knihy. Jsem proto moc ráda, že pohádkové příběhy se všemi postavami znovu ožívají!

A tak zvu všechny malé čtenáře i jejich rodiče do čarovného světa víly Mimi a jejích přátel, abychom společně prožili další krásná dobrodružství, ve kterých vítězí dobro.

Jitka Molavcová

Doma

Malá Aurélie a malinký Lojzíček už leželi zachumlaní každý ve své postýlce. Najednou vítr prudce otevřel okno. Ten vítr přilétl přímo od potoka, kterému se odjakživa říká Hostavický.

Přestože byl den, obě děti ležely v postýlkách. Byly nachlazené a už týden stonaly.

Lojzíček se podíval na Aurélii a špitnul: „Mně je zima, Relinko.“

Zachumlal se ještě víc pod peřinu, takže teď už z něj nekoukalo vůbec nic. Byl jako kuklínek.

„Neboj se, Lojzíčku, já to okno zavřu,“ usmála se na něj Relinka a vstala ze své postýlky. Sledovala, jak se pohnula peřina a zpod škvírky ji pozorovalo očko jejího bratříčka.

Aurélie si stoupla na stoličku, aby dosáhla na kliku od okna. Zavřela ho a pro jistotu ještě pořádně zkontrolovala. Potom se smutně zadívala z okna směrem k louce u potoka, kterému se odjakživa říká Hostavický.

Stýskalo se jí. Kolik dobrodružství na této louce zažila. Kolik kamarádů tady potkala! A to všechno díky jedné malé víle Mimi. Víla tady žila od nepaměti a o všechny na své louce se starala.

Oba tu překrásnou vílu viděli. Setkali se s ní! Aurélie, která chodí do první třídy, i Lojzíček. Ten chodí ještě do školky. Víla Mimi je jejich největší kamarádka! Víla Mimi je jejich společné tajemství!

Oba jsou teď tak smutní. Nemohou za svou vílou na tu nádhernou louku, na kterou se dívají z okna svého pokoje. Jsou nemocní a paní doktorka řekla, že musí ležet.

Ach jo!

A tak se jen oba smutně dívají z okna na louku.

Aurélie se ale nikdy nevzdává. Ani to snad neumí. Mrkne na malého brášku a spiklenecky se na něj usměje.

„Neboj se, Lojzíčku. Něco vymyslíme!“

„A jak to chceš udělat?“ zadívá se Lojzíček nedůvěřivě na svou sestru.

„Uvidíš,“ zatváří se tajemně Relinka. „Přivoláme si vílu Mimi k sobě domů.“

Voláme vílu Mimi!

V Jahodnici, na louce u potoka, kterému se nikdy neřeklo jinak než Hostavický, žije od nepaměti malá luční víla Mimi.

Reli a Lojzíček s ní prožili moc krásných dobrodružství! Ale teď jsou oba nemocní. Leží doma, a ne a ne se uzdravit.

Oba ale každý den doufají, že jim bude líp. Že se budou moci konečně znovu rozběhnout po té čarokrásné louce hned za jejich domem. A že společně s vílou a zvířátky, kytičkami a se všemi ostatními zase prožijí další pohádkové příběhy.

„Tak jak naši vílu přivoláme?“ zeptal se Lojzíček sestřičky.

Aurélie si lehla zpátky do postýlky, přikryla se a zavřela oči.

„My budeme zase spát?“ podíval se na ni zklamaně bráška.

„Jestli budeš pořád vyrušovat, tak se na louku nepodíváme nikdy,“ zamračila se Aurélie.

„A tak co mám dělat?“ špitl provinile Lojzíček.

„Pěkně si lehni, zavři očička a mysli na naši vílečku,“ usmála se na něj vlídně Relinka.

„A to bude stačit?“

Relinka přikývla. Lojzíček si rychle lehl, zachumlal se pod peřinu a už ani nepípnul.

Aurélie se snažila ze všech sil přivolat tu nádhernou vílu z louky od potoka, kterému se odjakživa říká Hostavický.

Už si myslela, že je to zbytečné, že jejich víla ne a ne přijít. Najednou ale zaslechla ten důvěrně známý hlas. Byl to hlas víly Mimi! Té nejhodnější a nejkrásnější víly na světě. Hlas zněl stále hlasitěji a mluvil přímo k Aurélii.

Konec ukázky

Table of Contents

Předmluva

Doma

Voláme vílu Mimi!