Copyright © Šárka Vávrová, 2017

Fotografie © Andrea Růžičková

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2017

ISBN epub 978-80-7565-212-6

ISBN mobi 978-80-7565-213-3

Místo předmluvy

Milá Šárko,

před pár týdny jsi mě požádala, abych napsal úvodní kapitolu do Tvé knižní prvotiny. Mimo jiné i proto, abychom do ní – v ní (snad na věky) obtiskli obrázek našeho přátelského vztahu, který sice zatím nemá dlouhého trvání, ale svou intenzitou umí ošálit i čas. Dala jsi mi poněkud nelehký úkol, ze kterého mám sice obrovskou radost a velmi si ho vážím, avšak trochu na mě dopadá ta tíha zodpovědnosti a důvěry, kterou jsi do mě vložila…

Dlouho jsem přemýšlel, jakým směrem se při „plnění“ tohoto nelehkého úkolu vydat. A pak mi to docvaklo! Ty víš, jak se vyžívám v těch všech možných symbolech, jak mám rád věci jednoduché formou a složité svým vnitřním obsahem a významem… věci vytvářející jistý archetyp... věci, které mluví, apelují a jsou osobní. Právě takové jsou dopisy! Použiji tedy způsob, kterým se od pradávna sdělovaly věci podstatné, týkající se primárních životních hnutí a pnutí, jako je láska, smrt, válka… a naplním tím jak svou, řekněme, úchylku, tak Tvou (i mou) touhu-přání... jelikož „dopisy přežívají i dlouho po tom, co vášně uhasnou,“ jak se říká v jedné divadelní hře...

Věřím na osudová setkání. Vždycky jsem věřil. Nic se na tomto světě neděje jen tak. A to ani setkání dvou osob. Občas se přihodí, že nám vesmír sešle do života (často se tak děje ve chvílích bezradnosti a vnitřního chaosu) někoho, kdo námi dokáže pohnout, ukázat směr, dát nové impulzy, rozbušit srdce neznámým rytmem, prosvítit naši životní cestu světlem víry, naděje a lásky… ukázat, jak se na věci dívat z jiného úhlu, jak vnímat jejich dopad na nás skrze brýle pozitivismu. Člověka, který nás zdaleka neovlivňuje pouze svými činy, ale už svou samotnou existencí, bez nutnosti jakékoli činnosti – stačí, že pouze je. Takového jedince poznáme většinou už při prvním setkání… začne v nás cosi otevírat, vracet nás k sobě samým, k naší podstatě... Setkání, či lépe řečeno propojení tohoto typu není moc. A zaplaťpánbůh za to! Kdybychom někoho takového potkávali na každém rohu, vytratila by se jejich vzácnost.

Něco podobného jsem prožil 5. prosince léta Páně 2016. Tedy v den, kdy jsme se poprvé potkali. Bylo to setkání původně ryze pracovní, vytvářela jsi pro autory Ordinace v růžové zahradě 2 na základě rozhovorů s představiteli hlavních rolí profily postav, v nichž jsi zpracovávala jejich dosavadní cestu seriálem, pro zpřehlednění toho, co postavy prožily a čím si prošly.

Ten den jsem měl dost naspěch, byl jsem rozlítaný mezi televizí a divadlem. Dotočil jsem trochu dřív a chystal se do šatny, abych mezi přejezdem do divadelních světů stihl ještě něco pojíst. Vtom jsi mě oslovila, zda bych neměl čas s Tebou udělat rozhovor, z něhož bys mohla čerpat informace k vytvoření profilu mé seriálové postavy. Vzpomínám si na náš první oční kontakt. Působila jsi na mě zcela racionálním, profesionálně odtažitým dojmem, avšak v Tvých očích se lesklo cosi přitažlivého – něco, co mě strašně zajímalo, lákalo… jakási dětská radost, nevinnost, zralost, upřímnost i přímost… čistota… Po dlouhé době jsem měl pocit, jako by se najednou zastavil čas a já byl u nějaké očišťující zpovědi, která ze mě smyje nánosy stresu a přinese mi klid. Právě to se Ti po krátké chvilce povedlo. Až jsem byl sám zaražený z toho, co všechno jsem Ti o sobě napovídal. Měl jsem pocit, že Tě znám už dlouhou řádku let. Dokonce jsem se Tě na to i zeptal, pamatuješ? Od té doby jsme v kontaktu a dnes, po pěti měsících každodenní komunikace, mám pocit, že se známe už minimálně deset let. Zvláštní.

Občas se přihodí, že se dvě duše potkají a dokážou i po tak krátké době, jako je pár měsíců naší známosti, zvláštním způsobem splynout, zrcadlit se a vzájemně se doplňovat a rozvíjet, aniž by spolu tvořily milenecký či partnerský pár. Právě to se stalo nám. Možná je to zázrak a jsme jedni z mála, kteří to štěstí ve svém životě zažili, možná je to normální a takových lidí jsou na světě tisíce. Nevím. Ve svém okolí nikoho takového neznám. A jsem za to vlastně rád, neb jsem, stejně jako Ty, rád součástí něčeho výjimečného, neobvyklého a neopakujícího se. Mít možnost být v Tvé blízkosti výjimečné, neobvyklé a originální bezesporu je!

Vím, že jsi jedním z lidí, kteří si do svého světa jen tak někoho nepustí. Sám jsem byl v poslední době svědkem toho, jak mnoho lidí se snaží dostat do Tvé přízně. Nepodařilo se jim to. A já pochopil proč. Dokázala sis vytvořit kolem sebe silné hranice, jež Tě chrání a které otevíráš pouze lidem, u nichž si jsi jistá, že Tě nezraní, nepodrazí, máš v ně důvěru a intuitivně cítíš, že být s nimi v úzkém spojení přináší do Tvého života cosi nového, nepoznaného, inspirativního… A já si nesmírně vážím toho, že jsi mi dovolila patřit mezi tyto vyvolené. Že mohu být Tvým přítelem, zrcadlem, rádcem, naslouchačem, semaforem, petrolejem v lampě Tvého srdce… děkuji za to!

Řadím si Tě mezi úzký a takřka vyhynulý druh lidí, jimž dávám přívlastek „nositelé světla“. Tedy jedinců, kteří svou energií, životním nastavením a vyzařováním dokážou „krmit světlem naděje a lásky“ své okolí. Být v naprosté blízkosti Tvých světelných kmitočtů je jeden z největších zážitků, jaký jsem v životě zažil.

Slova jsou občas úzká a nedokážou vystihnout celou šíři lidských citů, pocitů a názorů. Ve snaze tyto jemné záchvěvy lidské psychiky a duše pojmenovat mohou sklouznout až k patetickému frázování, avšak já zcela vědomě, s nejvyšší mírou patosu, opřeného o vnitřní pravdivost, píšu, že jsi pro mě andělem v lidském těle. Skutečně. Jinak si neumím Tvou vnitřní sílu a schopnost pomáhat druhým – ať už dobře míněnou radou (vzešlou z přesné analýzy dané situace či problému), přesným nasměrováním na správnou myšlenkovou cestu nebo Tvým smíchem, či pouze na první dojem nečinným bytím v Tvé přítomnosti – vysvětlit.

Mám obrovskou radost, že ses rozhodla svou životní i vědomostní moudrost přetavit do slov, vměstnat na stránky knihy a dopřát tak i ostatním, aby se na základě přečtení Tvých slov vydali cestou ke šťastnějším zítřkům. Žijeme v době, která nás nutí popírat sebe samé. Jsme vláčeni nějakými nesmyslnými příkazy a v našich mozcích je zaryt strach z vybočení. Častokrát se bojíme říct, že se nám něco nelíbí. Jen sklopíme oči a děláme věci, které nás degradují až do robotických bytostí. Časem se tato skutečnost stala zcela přirozeným způsobem naší existence. Přestáváme vidět jinou možnost života než tuto. Nežijeme. Přežíváme. Jako bychom zapomněli, že máme možnost se rozhodnout. Stáváme se nesvobodnými oběťmi konzumního světa. Spokojujeme se s málem a přestáváme se snažit plnit si své sny a touhy. Jsme zavaleni problémy a nechceme z nich vylézt. Namlouváme si, že jsme šťastní, a přitom jsme se pocitu štěstí ani vzdáleně nedotkli. Ztratili jsme mapu k sobě samým… Nežijeme své životy, žijeme životy druhých. Takhle vnímám na základě pozorování svého okolí náš dnešní svět. Z tohoto důvodu si cením toho, že ses rozhodla napsáním této knihy poskytnout lidem možnost změny. Pomoci jim vymazat staré, zakořeněné myšlenkové kódy a dovést je k jejich podstatě. Udělat je šťastnými. To je velká věc! A já Tě v ní neskutečně podporuji.

Přečetl jsem již mnoho podobných knih, které zaručovaly změnu. Hlásaly, že po jejich přečtení začne být člověk šťastný a prožije zbytek života v harmonii. Ano, svým způsobem se jim to možná chvilkově daří, avšak člověk tohoto stavu nedosáhne pouze tím, že si přečte x stran textu. Takovéto knihy mají smysl leda tehdy, pokud dokážou v člověku zasít semínko touhy po změně, nakazit ho závanem čehosi nového a donutit změnit myšlení. Dostat se do konfrontace se sebou samými. Začít jednat.

Právě takové semínko se Ti, dle mého názoru, zasít povede. Je v té skrumáži ostatních, podobně založených motivačně-psychologických knih, výjimečná tím, že v ní teoretickou základnu daných problémů doplňuješ o příběhy, v nichž dáváš lidem možnost prakticky nahlédnout na zpracované téma (ať už jsou to vztahy, práce, zdraví,…) a nabízíš jim tak snadnější možnost konfrontace daného problému s jejich životem. Dáváš jim prostor k zamyšlení, zda podobnou situací též neprošli. A to je skvělé. Fascinuje mě mimo jiné i to, jak dokážeš ty mnohdy tragické příběhy obohatit o nadhled a humor. Tím se stávají pro čtenáře mnohem stravitelnější.

Další obrovskou hodnotu Tvé knihy, jakožto i Tebe samotné, vidím v tom, že všechny ty recepty, cesty, názory,… či jak Tvou moudrost nazvat, nejsou výsledkem čtení knih a studování skript, ale jsou vytvořeny na základě Tvé touhy, potřeby a nutnosti vymanit se ze spárů velkých překážek a bolestivých chvil, které Ti život přinesl. Sama sis vybudovala způsob, jak budeš vést a vnímat svůj život, aby se stal přijatelnějším a obejmul Tě pocit smysluplnosti a štěstí. Tvůj momentální život je důkazem (kromě desítek spokojených klientů v Tvé psychologicko-koučovací poradně), že Tvá snaha a práce měla a má smysl.

Přeji Tobě i Tvému knižnímu dílku jen to dobré. Ať zrajete, jako víno, kterým právě pomyslně připíjím nejen na Tvé zdraví, ale i na to, aby se tato kniha stala pro mnohé lidi jiskrou, jež rozžehne alespoň plamínek naděje a harmonického tepla na cestě k lepším zítřkům.

S úctou a láskou

Tvůj LIBOR

LIBOR STACH

Praha, květen 2017

Poděkování

Je mnoho lidí, kteří mne inspirovali a kterým jsem vděčná za to, že tato kniha mohla vyjít. Nemohu zde poděkovat úplně všem, tak se už dopředu omlouvám, že budu jmenovat jen ty, co se mnou zůstali až do úplného konce toho maratonu kolem vydání mé knihy.

Chtěla bych poděkovat a vyjádřit vděčnost svým rodičům a své rodině, že mi věřili a podporovali mne. Také ze srdce děkuji svým dětem, které nesmírně miluji, Míšovi a Páťě, že se mnou měly vždy velkou trpělivost a dovolily mi knihu napsat a uvést i několik článků o nich samotných. Samozřejmě děkuji i Lence Provazníkové, díky které se má kniha dostala do úžasného Nakladatelství JOTA.

Dále bych chtěla poděkovat svému skvělému kamarádovi Petru Vladykovi za jeho výbornou podporu a hodnotné rady, především ve smluvních a právních záležitostech kolem mé knihy. Kdyby mi nepomohl v těch praktických věcech, určitě bych to bez něho měla podstatně těžší. Dále děkuji za laskavou podporu a láskyplnou péči mé spřízněné duši, člověku, který mi je teď nejblíž, herci Liboru Stachovi, kterého mám nesmírně ráda. Děkuji za jeho trpělivost, že se mnou zvládl knihu dovést až do úplného konce, nebylo to se mnou vždy lehké, to přiznávám! Děkuji, že při mě stál, podporoval mě, věřil mi, i za jeho pomoc, kreativní rady a inspiraci. Velký dík patří úžasné, vždy milé a krásné herečce Andrejce Růžičkové, která se mnou i v pokročilém stadiu těhotenství absolvovala náročné focení, a to hned třikrát. Vždy byla velký profesionál, přesto stále milá a vtipná. Děkuji za její přátelství a za možnost s ní spolupracovat, focení s ní pro mne bylo ctí a jsem šťastná, že její nádherné fotky mohou doplňovat moji knihu.

Děkuji všem mým úžasným blízkým přátelům, které mám všechny moc ráda a kteří mne podporovali a věřili v to, že knihu dopíši a vydám. Díky tedy patří kamarádce psycholožce Radce Šteinerové, která vždy predikovala, že vydám knihu, a to už před mnoha lety, kdy ještě ani nebyla napsána, mojí dlouholeté skvělé a chápající kamarádce zahradní architektce Petře Pokludové z Brna, dále okouzlující, úžasné a vždy vtipné kamarádce kreativní ředitelce Simoně Matáskové, a také mojí nové, laskavé, vždy usměvavé kamarádce produkční Lee Hasoňové. Dále nechci zapomenout na svého drahého Zdendu Šůchu, který mne umí vždy tak úžasně rozesmát a je mi blízkým kamarádem a přítelem v dobrém i zlém už dlouhé roky. Poděkování patří také mému vždy usměvavému a pozitivně naladěnému blízkému kamarádovi Kájovi Kašákovi, kterého jsem požádala, aby mi byl modelem pro fotky, jež doplňují příběhy, čehož se zhostil na výbornou.

Za líčení musím poděkovat kosmetičce a vizážistce Jarmilce Dvořákové, která je skvělá profesionálka, a hlavně si na mne udělala čas vždy, kdy jsem potřebovala.

V neposlední řadě bych chtěla poděkovat úžasné a úspěšné ženě Jiřině Köppelové a jejímu týmu z TV Prima, kteří mi umožnili, že moje články z Deníku koučky pravidelně vycházely na webu TV Prima.

Moje poděkování míří i do Brna do Nakladatelství JOTA, a to jmenovitě ředitelce Božence Štofkové, vždy milé redaktorce Zdeňce Ondráškové a celému nakladatelství za skvělou spolupráci, úžasnou podporu a laskavou péči.

Samozřejmě děkuji všem svým fanouškům na Facebooku, svým klientům, účastníkům seminářů a lidem, kteří mi píšou e-maily a děkují za moji práci a mé články. Děkuji také všem svým přátelům, na které jsem sice nezapomněla, jen už není prostor je vyjmenovávat.

Děkuji svým duchovním učitelům a největšímu učiteli – životu – za to, že mne neustále inspiruje.

Úvod

Dlouhodobě pracuji jako kouč a psychoterapeut a v mé praxi, stejně jako v mém životě, se odehrává mnoho příběhů. Každý s sebou nese určité poznání a možnost, jak na sobě pracovat. Příběhy z této knihy jsou převážně z mého života a ze sezení s mými klienty. Jsou samozřejmě zveřejněny s jejich souhlasem a osobní údaje jsou pozměněny. Vždy se jedná o zážitky, ať už z dávné minulosti, nebo současnosti, které mne obohatily a přinesly poznání. Kniha vychází z mé životní filosofie, ze zkušeností, které mi přinesl život, z mého studia, z práce na seberozvoji a v neposlední řadě čerpá i z mé dlouholeté praxe.

Každý z nás se někdy v životě setká s určitým problémem nebo si neví rady, jak dál. Objeví se překážky a zažíváme to, co jsme nikdy zažít nechtěli. Možná máme problémy ve vztahu nebo si nevíme rady, jak zvládnout krizi, kterou vztah právě prochází. Pociťujeme finanční nestabilitu a existenční problémy. V zaměstnání jsme dostali výpověď, nebo chodíme do práce bez nálady a radosti. Důsledkem dlouhodobého stresu se potýkáme se zdravotními problémy a stojíme v bodě, kdy nevíme, co se svým životem dál. Možná nastal čas na změnu. Deník koučky vám přináší určité náměty, jak se postavit k některým životním zkouškám a jak překonat překážky. Je to můj zápisník, do kterého jsem si vždy pečlivě zaznamenávala, co prožívám a co prožívá mé okolí, jaké poznání mi to přináší, co mi daná situace a lekce měla říci. Reagovala jsem na různé podněty a hledala tu nejjednodušší cestu, jak dané překážky překonat. Můj život nebyl jednoduchý. Byl plný ztrát, zklamání, pádů, ale i úspěchů a změn. Naučil mne, jak překonávat překážky a dívat se na některé životní události jinou optikou a z jiného úhlu pohledu. Nakonec jsem se do svého života zamilovala a snažím se užívat si každý den. Věřím, že každý z nás může svůj život změnit, a to především tím, že změní svoje myšlení a vnitřní nastavení. To, co si o sobě a světu myslíme, se stává naší realitou. Jaký máme vztah sami k sobě, takový vztah nám zrcadlí naše okolí. Doufám, že zápisky z mého deníčku vám pomohou vidět tu naději, která je vždy na konci cesty, kterou právě jdete.

Kniha obsahuje čtyři části spojené se čtyřmi rovinami v našem životě, které se vzájemně ovlivňují. Jsou to vztahy, prosperita, práce a čas pro sebe spolu se zdravím.

Tento symbol



vás upozorňuje na část, ve které se s vámi dělím o příběhy ze svého života.

Odhalte v sobě sílu začít ve svém životě měnit to nefunkční, co vás činí nešťastnými. Začněte prožívat svobodu a zbavte se strachu z budoucnosti. Zamilujte se do svého života tak, jako jsem zamilovaná já, a všechny problémy začnete vnímat jako výzvy, které vám nakonec přinesou radost a užitek. Přeji vám krásnou cestu.

Table of Contents

1. VZTAHY VÁŽNÉ I NEVÁŽNÉ

2. PENÍZE. MÁM RADOST ZE SVÝCH PENĚZ

3. PRÁCE. PRÁCE JE MÝM POSLÁNÍM

4. ČAS PRO SEBE A ZDRAVÍ. PRACUJI NA SEBELÁSCE