Gabriela Spustová Izakovičová

Talitha kum

Dievča, vstaň!

Meditačné básne

RUAH

Suchá nad Parnou, 2017

Ukážka z elektronickej knihy

© Gabriela Spustová Izakovičová, 2017

© fotografií Peter Spusta, 2016

ISBN 978-80-89604-30-2 (kniha)

ISBN 978-80-89604-31-9 (on-line kniha)

I

Preč!

preč od bolesti, sklamania a bied

od smrti lásky, smrti právd a skál

od planých nádejí a zverstiev tyranských

to mesto na návrší nechám za chrbtom

nech necítim tej zeme ani pach

prach z topánok si strasiem zo sandál

preč od bolesti sklamania a bied

znovu to prežrieť, znovu obolieť – to nie

preč od ľudí, čo pravdu zabili

už zachrániť ma môže iba pocestný

a plameň rozhorieť

v tej duši bez ohňa a túžby

len čo ho spoznám pri lámaní chleba

stratím ho z očí a je preč

ó, kde si sila otočiť sa spiatky

nie, zatiaľ nejdem, ani náhodou

som chrbtom k mestu svojich nádejí

padla som na tvár cestou do emauz

nech slzy pije zem a vstrebe moju soľ

to miesto posvätí soľ môjho náreku

nad mestom skazeným, čo pravdu hrdúsi

Zohýnam kolená

by zosilnel môj duch

aby bol mocný

pevný ako strom

čo lístím ševelí

čo kníše sa

no nezlomí

zohýnam kolená

ty dávaš silu duši

nadir ni zenit

v tebe nemá hranice

mám koreň v láske

vietor ducha v korune

pohládzaš kmeň môj

ískaš lístie

a miazga tvoja vo mne koluje

rozliata ako slad

túžiš byť vo mne viac než ja

vrastám do tvojej šírky

hĺbky a dĺžky, výšiny

prerastám hory, oceán a svet

do tvojho vesmíru sa celá ponáram

zohýnam kolená

plná teba, sýta

prerastám vesmír tvoj

môj kmeň sa neohne

vnorená do teba

sa duša nezlomí

Vyschnutá a pustá

je moja nemá púšť

jej piesok horúci

šľapy mi spaľuje

a slzy vpíja zem

a smädné pery mi

nadarmo hľadajú

oázu bez teba

ty si však oceán

a sám sa znižuješ

k túžbe, čo s úsvitom

dušu mi spaľuje

vnorím sa do teba

rany mi vyčistíš

Nevidím ťa a predsa si

skúšaš ma ako zlato vo vyhni

aby si v slnku uvidel môj lesk

zbieraš perly môjho zármutku

navliekaš ich na nitôčky nádeje

jemné ako pavučinky vo vetre

z labyrintov sveta raz ma vyvedú

ty strhneš závoj zo slov

a dovidíš na skutky

dedičstvo chystáš deťom nádeje

nech odteraz už jasá čistá anima

Bola som mŕtva

vstala som

obviazal si rany duše bolestné

na svojom dne

dnes cítim pevnú zem

znovu sa nadýchnuť

znovu zrodiť

znovu uveriť

že slnko svieti

aj pre mňa

bola som mŕtva

zabarikádovaná

vo svojej temnote

vo svojej bolesti

vytiahol si ma z hlbín môjho zármutku

obviazal rany duše bolestné

Vyvedieš ma zo zajatia

budem ťa hľadať, volať k tebe

klopať na tvoju bránu zarána

a ty prídeš

máš so mnou plán

dobrý a láskyplný

steká mi olej po hlave a po hrudi

tvoj zámer je moja budúcnosť

dobrá a vznešená

už sa nevzpieram

stratila som sa v uličkách čias

už si ma našiel

konečne

II

Češem si vlasy

v zrkadle pravdy

pravdy o kráse

bytia, čo steká

po ramenách smútku

čo zasievala kási

panovačná myseľ

do môjho šera

češem si vlasy

len jeden pohľad

ten pohľad lásky

vraví mi bez slov

o tom, že ktosi

nosí ma v srdci

češem si vlasy

hrebeňom pravdy

vraví mi: ktosi

ľúbi ma večne

pre moju krásu

čo dávno zbledla

v zrkadlách žitia

skrytá pod svojím strachom

skrytá pre klamstvá čias

skrytá pre ťarchu na duši

odomkol si moju dôveru

odomkol si moju krásu

odomkol si moje šťastie

Dušu mi obopína

tvrdý pancier väzenia

pridlho som ho nechala mocnieť

pridlho

zoberiem tvoju skalu

skalu tvojho hnevu

a rozbijem svoje väzenie

a už ma nik neuväzní

vyleziem ako krab

zraniteľná, no silná

vyrieknem pravdu svojho zrodu

aj keď zahyniem

nebudem si tiesniť dušu

v múroch malej škrupiny

môj dych je väčší

ako pevnosť pýchy

zraniteľná, ale slobodná

dýcham dych života

narastie mi pancier

priestranný a silný

Table of Contents

Titulná strana

I

Preč!

Zohýnam kolená

Vyschnutá a pustá

Nevidím ťa a predsa si

Bola som mŕtva

Vyvedieš ma zo zajatia

II

Češem si vlasy

Dušu mi obopína

III

IV

V

VI

VII

VIII

IX

X

XI

XII

XIII

XIV

XV

XVI

XVII

XVIII

XIX