O GUĽKOVI BOMBUĽKOVI

Mária Ďuríčková

Text © Mária Ďuríčková, dedičia 2013

Grafická úprava a návrh obálky epub © iAdverti 2013

Vydalo: © iAdverti publishing 2013

epub produced by: © iAdverti publishing 2013

All rights reserved.

www.iadverti.com

No part of this book may be reproduced in any form or by any electronic or mechanical means including information storage and retrieval systems, without permission in writing from the author. The only exception is by a reviewer, who may quote short excerpts in a review.

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie nemôže byť reprodukovaná, uložená vo vyhľadávacom systéme alebo rozširovaná žiadnym spôsobom a v žiadnej forme bez predchádzajúceho súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-8148-614-2

AKO SA GULKO BOMBUĽKO NARODIL A AKO SA STRATIL

priečinku ležala vlnená rukavica.

„Načo nám je?“ vraví starká vnučke. „Ty máš dve ruky...“

„Aj ty máš dve ruky,“ hovorí vnučka, „aj mamička má dve ruky, aj otecko má dve ruky, a rukavica je len jedna.

Starká rukavicu spárala, vlnu navinula na pradienko a vyprala. Keď už pradienko uschlo, založila ho vnučke na ruky a začala zmotávať na klbko. Klbko bolo najprv malé ako orech, ale veselé, až sa tak červenelo v starkiných rukách.

„Aký guľko!“ povedala vnučka. „Pozri, starká, rastie.“

Guľko naozaj rástol, už bol veľký ako jablko. Aj líca mal červené ako jablko.

„Aký bombuľko!“ vraví vnučka. „Ešte stále rastie.“

Bombuľko sa usmial a začal rásť ešte tuhšie. Už bol ako pomaranč. No ďalej už rásť nemohol, lebo pradienko bolo zmotané.

„Budem ho volať Guľko Bombuľko,“ vraví vnučka. „Bombuľko, že je ako bombuľa, a Guľko, že sa vie gúľať, aha ako: guľ-guľ-gúľ!“

„No, tak sa s ním trošku pohraj a potom z neho dačo upletieme,“ hovorí starká.

„Áno, upletieme z neho papuče pre bábiku Zuzanku, aby mi neprechladla. Dobre?“

Keď to Guľko Bombuľko počul, veľmi sa urazil. Zo mňa nikdy nebude papuča! pomyslel si. A šmyk! Vyšmykol sa z vnučkiných rúk a zagúľal sa pod skriňu do najtmavšieho kúta.

Vnučka ho hľadala, márne. Aj starká ho hľadala, márne. Aj mačka Líza ho hľadala. Všetko márne.

A keď ho už prestali hľadať a ktosi potom otvoril dvere, Guľko Bombuľko hybaj von! Vygúľal sa do predizby, z predizby na chodbu a z chodby na dvor.

KTO JE KRÁKORKA DORKA A KTO JE PIPKA

vor bol dlhý-dlhočizný a široký-širočizný. Oveľa dlhší a oveľa širší ako izba. Guľko Bombuľko sa preľakol: Ešte sa tu dakde stratím a kto ma potom nájde?

Vtom — jaj! — zabolelo ho kdesi na konci tela. Obzrel sa, a čo nevidí! Vlnka sa mu odvinula, ťahá sa za ním ako chvost. A do toho chvosta ďob-ďob, ďobe akýsi veľký vták: perie má jarabé, zobák hrubý a na hlave červený hrebeň.

„Kot-kot-kot, poď-poď-poď!“ Kričí ten veľký vták. „Našla som dážďovku.“

„Kot-kot-kot, choď-choď-choď!“ pribehol hneď druhý taký vták, len ešte trochu väčší. „Kde by sa teraz našla dážďovka, dvor je zamrznutý.“ A vykrúcajú hlavy a škúlia na Guľkov chvost.

Čo mi môžu spraviť? rozmýšľa Guľko. Na jedenie som nie súci a papuče, ako vidieť, nenosia.

Prigúľal sa k nim a pozdravil:

„Dobrý deň. Kto ste, prosím?“

„A vy ste kto-kto-kto?“

„Ja som Guľko Bombuľko. A toto vôbec nie je dážďovka, ale moja vlna.“

„A na čo ste, Guľko Bombuľko?“

„Ja som veľmi užitočný. Dá sa zo mňa upliesť čiapka, rukavica a tak.“

„Tak-tak-tak, my sme tiež užitočné. Znášame vajcia. Ja sa volám Krákorka Dorka...“

„... a ja Pipka,“ povedala tá menšia. „Včera som zniesla prvé vajce. Hneď ho uvarili pre vnučku.“

Krákorka Dorka zodvihla pyšne zobák:

„To je dačo? Jedno vajce! Ja som už zniesla celý vrch vajec!“

„Ja za to nemôžem, ja som ešte len mládka,“ zafikala Pipka a po zobáku sa jej skotúľala slza ako pšeničné zrno.

„Ech, tebe aby sa slovo nepovedalo! Hneď smoklíš,“ odvrátila sa od nej Krákorka Dorka. „A kde bývate, Guľko Bombuľko?“

„Som bez bytu,“ riekol Bombuľko smutne. „Neviete o dákom?“

Pipka si chytro utrela oči:

„Poďte k nám! Bývame na prvom poschodí. Nech sa páči po tomto rebríku.“

Guľko Bombuľko vyskočil na prvý šteblík, ale hneď sa z neho zvalil a veľmi sa udrel na ucho.

„Z toho nebude nič,“ pokrútil hlavou. „Neviete, prosím, o dákom byte na prízemí?“

„Na prízemí býva len ujo Rexo,“ povedala Krákorka Dorka, „a ten veľa breše, kot-kot-kot.“

„Breše, ale nehryzie,“ povedala Pipka. „Poďte, Guľko Bombuľko, ja vás k nemu zavediem.“

Table of Contents

Title Page

AKO SA GULKO BOMBUĽKO NARODIL A AKO SA STRATIL

KTO JE KRÁKORKA DORKA A KTO JE PIPKA