Milan Neveďal

Promile tour

Ukážka z elektronickej knihy

Milan Neveďal

Promile tour

(skutočný príbeh)

ALKOHOL V MOJOM ŽIVOTE

Copyright © vydavateľ ZAOSTRI NA RODINU, 2017

Obálka © Anna Kalinayová

Foto na obálke © www.pixabay.com accounts akbaranifsolo

Vydalo ZAOSTRI NA RODINU, o. z., ako svoju 7. publikáciu

Vydanie prvé.

Zodpovedný redaktor: Anastázia Strečková

Jazyková úprava: Stanislav Petráš

Návrh obálky grafická úprava: Anna Kalinayová

Technický redaktor: Pavol Janoško

Technické spracovanie pre eknihu: Radovan Rumanovič

www.zaostri.sk

promile.tour@zaostri.sk

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná elektronickými alebo mechanickými prostriedkami, vrátane fotokópií, zvukového záznamu alebo s využitím iných záznamových a reprodukčných systémov bez písomného súhlasu vydavateľa. Reprodukciu za účelom iným ako osobným je možné vykonať iba po výslovnej autorizácii vydanej vydavateľom.

ISBN 978-80-89931-00-2

I. Úvodný príbeh

Volám sa Stano. Príbeh, o ktorý sa chcem s vami podeliť, je v širších súvislostiach príbehom mnohých. Ide o cestu, ktorá nemá koniec, pretože je to cesta, ktorá ide stále dookola a v tom horšom prípade končí v slepej uličke. Kedy na túto cestu môže človek nastúpiť? Nevedno. Ja si však myslím, že je to vtedy, keď hladina promile v krvi prekročí hladinu ovládateľnosti. Keď to rozmením na drobné, tak je to po prvej „opici“. Preto som túto cestu nazval špeciálnym názvom – Promile tour. Pod pojmom tour obyčajne rozumieme napr. cyklistické preteky, ktoré pozostávajú z viacerých kôl a okruhov. A na takéto „preteky“ nastupuje každý, kto pocítil silu a účinky nadmernej konzumácie alkoholu. Avšak na rozdiel od cyklistických pretekov, kde okruhy a kolá končia v cieli, táto cesta cieľ nemá...

~1~ Veselé začiatky

Keď teda Kristus trpel v tele, aj vy sa vyzbrojte tým istým zmýšľaním. Lebo ten, kto trpel v tele, skoncoval s hriechom, aby zostávajúci čas v tele nežil ľudským žiadostivostiam, ale Božej vôli. Dosť bolo času, čo ste predtým strávili podľa žiadostí pohanov: žili ste vo výstrednostiach, v náruživostiach, v opilstve, v obžerstve, v pijatikách a v hanebnom modlárstve. Čudujú sa, že sa už s nimi nevrháte do toho istého prúdu výstredností a rúhajú sa. Avšak vydajú počet tomu, ktorý je pripravený súdiť živých i mŕtvych. Veď preto sa evanjelium zvestovalo aj mŕtvym, aby boli odsúdení podľa ľudí v tele a žili podľa Boha v Duchu. (1 Petrov list, 4, 1-6)

Začína to ako blato,

zapime to, ruku na to.

Dáme polku, možno dve,

nič sa s nami nedeje.

Zapijeme pivom horkým

a v rukách nám hrajú žilky.

Ale všetko je to málo,

preto hoďme soberano.

Do hlavy už opar vchádza,

s borovičkou usádza sa.

A keď sa nám reč už pletie,

dáme vodku, čo poviete?

Po nej ti už riadne ruplo, nevieš, čo už hovoríš,

zapiješ to radšej vínom, však sa hádam postavíš.

Zarúbeme ešte polku, možno domov dôjdeme,

zmiešame ju s čistým liehom, kamaráti budeme.

A keď v krčme posledná, hodina už odbíja,

tvoja myseľ nič už vôkol, ani trocha nevníma.

Keď ťa donesú až domov, ľahneš ako podťatý,

preberieš sa až na obed, keď ťa trápia suchoty.

~ ~ ~

Je piatok poobede. Skončila škola, a preto je najvhodnejší čas vypnúť a opäť to roztočiť. Veď treba do hláv dať aj niečo iné ako vedomosti. A s našou triednou partiou bývajú posledné piatky viac ako zábavné. Takže veselo smerujeme do nášho osvedčeného baru, kde zas skúsime nejaké nové drinky, po ktorých hneď spadnú z človeka všetky problémy a ťažkosti týždňa. Dnes však chalani dostali obzvlášť dobrý nápad – v obchodnom dome kúpili lacné víno. Nuž, cena je vždy rozhodujúca. Keďže bolo pravé poludnie, bolo potrebné konať rýchlo, a tak obsah fľaše zmizol v našich hrdlách behom niekoľkých sekúnd. Hneď vedľa však prebiehalo nejaké politické zhromaždenie, a tak o veselé poznámky nebola núdza. Hlavne, keď tam boli samí dôchodcovia. Ktosi zadrel, že nás ucápu dáždnikmi. Potom sa aj ozvala nejaká babka, že aj my raz budeme starí. Dobre sme sa na tom nahlas zasmiali a rýchlym nedočkavým krokom sme boli v našom obľúbenom bare, kde sme už všeličo povystrájali.

A nebolo tomu inak ani teraz. Pivká na stole pribúdali a nálada gradovala. Pre mňa bolo v tej chvíli najdôležitejšie, že som sa cítil ako plnohodnotný člen partie. Vtipy striedali staré zážitky z predchádzajúcich akcií, ale ja som cítil, že mi to trošku stúpa do hlavy. Kamarát aj poznamenal, keď som chcel povedať niečo vtipné, že už hovorí zo mňa pivo. Prišiel však čas ísť domov. Nebolo to príliš neskoro, aby sa dalo povedať, že sme opäť museli kvôli niečomu zostať v škole. A vtedy to prišlo. Keď som sa zdvihol a išiel von z dverí, žalúdok zaštrajkoval a všetky mixy skončili na blízkom zábradlí. Chalani, samozrejme, mali obrovskú show, čo sa však nedalo povedať o čašníčke, a preto som sa čo najrýchlejšie vytratil. Ale to nebolo všetko. Ďalšie salvy zo žalúdka prichádzali po ceste, a to boli možno jedna-dve hodiny popoludní a všade plno ľudí. Ešteže je to v druhom meste, kde ma nepoznajú. V autobuse to bolo tiež všelijaké, ale nakoniec som to kdesi v rohu sedačky ustál.

Doma klasika – sadol som si rovno pred telku, akože som zadriemal po ťažkom týždni a život išiel ďalej. Keď si predstavím predchádzajúcich sedemnásť rokov života, tak sa mi všetko zdalo dosť nudné a trápne. Do kolektívu sa mi nedostávalo ľahko, ale akcie v tretiaku všetko otočili neuveriteľne pozitívnym smerom. A aj s kamarátmi z paneláku sa začala nová etapa. Už nás akosi nebavilo stále len hrať futbal na ihrisku. Lákali nás diskotéky, pretože tí starší si ich nevedeli vynachváliť, pričom vždy vytiahli nejaké veselé zážitky, na ktorých sme sa zabávali. A tak padlo rozhodnutie – najbližšiu sobotu to skúsime.

Vtedy bola ešte taká doba, že rodičia decká nechceli hocikde pustiť. A tak sme sa navzájom chodili od nich pýtať, a presviedčali sme ich, že nás je dosť, a že sa nám nemôže nič stať. Nakoniec sa to podarilo a v plnej zostave sme vyrážali. A aby sme si dodali sebavedomie, poskladali sme sa na fľašu vodky a po štyroch polkách sme vyrazili. Niekto však dostal nápad, že Lojza treba dnes opiť. No a Lojzo aj tak dopadol – prvá diskotéka a niesli sme ho domov. Otvorili sme mu dvere do bytu, zložili sme ho do chodby, zabuchli dvere a išli domov. Zrazu sme však prežívali dovtedy nevšedné zážitky. Túto príhodu sme rozoberali celý týždeň a tešili sme sa na ďalšiu akciu. Navonok sa bavil na tom aj Lojzo, ale keď som sa na neho pozrel, v jeho tvári som badal isté problémy, ktoré mal po tomto záťahu doma. Lojzo mal ešte pár takýchto úletov, potom sa však začal venovať škole a nedávno sa šťastne oženil.

Ja som sa však v tej chvíli cítil ako Rambo – prvé polky som zvládol bez nejakých väčších problémov. Potom prišli moje narodeniny a rozhodli sme sa ich osláviť opäť na našej didžine. Mohlo mi aj dôjsť, že na koho sa asi zamerajú teraz. Po prvých polkách na rozbehnutie prišli ďalšie štartovacie – jednoducho sa našiel vždy nejaký dôvod na ďalšiu polku. Potom sa mi začalo krútiť v hlave, a keď som to povedal nahlas, tak bolo o zábavu postarané. Na ďalší deň mi tú hlavu išlo urvať.

Hlavnou témou nasledujúceho týždňa však boli naše tance na reprákoch. Po ďalších podobných akciách si každý postupne našiel novú partiu. Veď, keď sa to tak vezme, tak okrem diskoték nás už v tom období nič nespájalo.

V škole to medzitým tiež naberalo na obrátkach. Raz sme si zobrali na nultú hodinu víno a potom sme sa na prvej hodine zabávali. Učiteľka nás vyťahovala k tabuli, lietali päťky, ale nikomu to nevadilo, keďže známky nám boli v tej chvíli ukradnuté. A vlastne nám boli tak trochu ukradnuté celkovo. Na ten priemer sme to vždy nejako vytiahli. Viac nás zaujímal koniec týždňa a akcie, ktoré mali prísť – stužková a dozvuky. Pri natáčaní videa na stužkovú sme opäť zamierili do nášho obľúbeného baru, kde sme sa najviac zabávali na tom, ako sme ožrali aj kameramana. Stužková bola o niečom inom. Oficiálne to bolo bez alkoholu, ale my sme sa vedeli vynájsť a jedna miestnosť sa stala naším útočiskom. Nálada bola výborná a normálne som sa v tú noc platonicky zaľúbil. Keďže aj ona si dala čosi do nosa, tak to bolo obojstranné. Odvtedy sme sa už nikdy nevideli.

Dozvuky však boli úplne iný kaliber. Sami, bez rodičov, sme to rozbehli vo veľkom štýle. Niektorí, čo nikdy predtým nepili, boli rozbití ako čínske hračky. Pre viacerých to však bola prvá, a zároveň aj posledná, akcia tohto typu. No pre mňa nie. Zrazu som objavil v sebe nový rozmer – keď mi preplo, začal som byť značne agresívny, čo mi neskôr spolužiaci vytýkali. Stredná však skončila a po poslednej rozlúčkovej chate sa každý vybral svojím smerom. Kam sa však uberám ja?

~ Mýtus č. 1 ~

Alkohol = istá zábava

Na prvý pohľad a pri prvých skúsenostiach sa zdá, že alkohol je prostriedok, pri ktorom sa človek uvoľní, odreaguje a zažije množstvo zábavných situácií. Do istej miery je to pravda. Položme si skôr otázku, na úkor koho alebo čoho je táto zábava? Z tvojho pohľadu ide o pozdvihnutie nálady. Ako sa však cítiš na ďalší deň? Keď to preženieš, tak žalúdok, hlava a celková malátnosť ti to spočítajú aj s úrokmi. A to sa nemusí týkať len nasledujúceho dňa.

Ďalším motívom je dobre zapôsobiť na druhých. V tej chvíli sa ti možno zdá, že druhí sa s tebou zabávajú. Avšak tí istí ľudia, čo s tebou nasávajú, ťa ohovárajú a hovoria o tebe a tvojich úletoch ďalším. A potom si zrazu nemilo prekvapený, čo všetko sa o tebe rozpráva. Tieto informácie však pochádzajú len od ľudí, s ktorými si predchádzajúcu noc pil.

Ďalšou formou zábavy je zábava na úkor druhých. V tej chvíli si však neuvedomuješ, ako tou zábavou dokážeš druhým ublížiť, čo má neblahé následky na rozvoj tvojich medziľudských vzťahov.

Pri týchto príležitostiach sa často hovorí o partii a kamarátoch. Poviem ti na to len jedno. Pokiaľ vás okrem alkoholu nespája aj niečo iné, tak je to falošné kamarátstvo, ktoré neskôr padne. Takíto „priatelia“ totiž nemajú záujem o teba, ale iba o zábavu s tebou pri poháriku. Keď však treba s niečím pomôcť – nepomôžu ti.

Nakoniec by som len chcel dodať, že pri alkohole sa zabávaš v istej skupine ľudí, no následky si potom nesieš a odtrpíš len ty sám.

~2~ Mesiace poznávajúce svet

V boji proti hriechu ste ešte neodporovali až do krvi. A zabudli ste na povzbudenie, ktoré sa vám prihovára ako synom: Syn môj, nepohŕdaj Pánovou výchovou, ani neklesaj, keď ťa on karhá. Lebo koho Pán miluje, toho tresce a šľahá každého, koho prijíma za syna.“ Je na vašu nápravu, čo znášate. Boh s vami zaobchádza ako so synmi. A ktorého syna by otec nekarhal? Ak ste mimo výchovy, na ktorej dostali účasť všetci, potom ste nemanželské deti, a nie synovia! A potom aj naši telesní otcovia nás vychovávali a vážili sme si ich. Nepodriadime sa tým viac Otcovi duchov a budeme žiť?! A oni nás karhali na krátky čas a tak, ako sa im videlo, on však kvôli tomu, čo je užitočné, aby sme mali účasť na jeho svätosti. Pravda, každá výchova v prítomnosti sa nezdá radostná, ale krušná; neskôr však prináša upokojujúce ovocie spravodlivosti tým, ktorých ona vycvičila. Preto vzpružte ochabnuté ruky a podlomené kolená! A vaše nohy nech kráčajú rovno, aby sa to, čo je chromé, nevykĺbilo, ale skôr aby sa uzdravilo. (Hebrejom 12, 4 – 13)

Zem, slnko, mesiac, hviezdy, vôkol nás sa točia,

zo svojej dráhy nikdy nevybočia,

život vôkol teba točí sa dookola,

pozeráš na kopu spadnutého ihličia,

o chvíľu na teba niekto hlasno zavolá:

Nevieš kto? Možno priatelia, možno rodičia.

Ostré slnko do očí pichá,

stereotyp na teba zhlboka dýcha,

chýba nám miazga, ktorá náš živí,

miesto nej nás zviera pýcha,

chýba nám zmena, stále sme siví.

Ktovie, čo sa deje v našej duši,

ochabnutá viera v smäde sa suší,

spadnutý peniaz gúľa sa do mora,

ktorého vlny zaliali skaly,

na ktorých stál oltár tvojich predsavzatí,

skutočný život do seba sme sali.

Stále sme kŕmení samými brakmi,

hľadáme to, čo má hodnotu,

sme ovplyvnení rakmi, čo bolo dobré túla sa vzadu.

Teplý vánok ráta dni v bielo-zelenom,

biela symbolizuje čistotu, zelená nádej,

zelená je tráva pri ceste, biely je snehový závej.

Svet hrá aj inými farbami,

my sme tí maliari s lodičkou na hlave,

svet robíme lepším dobrými zmenami,

nie stereotypom v dave.

Žijeme snami, ktoré hýbu našou prítomnosťou.

Budúcnosť podľa nich?

Ale prosím vás, nepleťte ju s minulosťou,

so spomienkami na sladké chvíle šťastia a užitočnosti,

nemáme radosť, nemáme starosti

a život vôkol nás stále beží dookola...

~ ~ ~

Prelom tisícročí sa v našej republike niesol v znamení rôznych reforiem a zmien. Čo sa týka našej generácie, ako všetci maturanti, zápasili sme hlavne s tým, ako sa zaradiť do ďalšieho života. Niekomu sa pošťastí nájsť si prácu, iný pokračuje v štúdiu na vysokej škole. Viacerých však čaká jedno z najťažších životných období – nezamestnanosť. Najhoršou vecou na nezamestnanosti je pocit prázdnoty a nepotrebnosti. Človek je bez peňazí a bez perspektívy.

V tom čase tu bola ešte jedna alternatíva – základná vojenská služba, ľudovo povedané – vojna. Bola to však jedna z tých horších alternatív. Keď prišiel mladému chalanovi povolávací rozkaz, v tej chvíli sa v ňom miešali rôzne pocity. Prevažovali však pocity strachu. Najhorší je deň nástupu. Prvý veľký odchod z domova, od priateľov, známych a vzťahov. A tak sa mnohí snažili uľahčiť si tento deň nejakou tou „posilou“ na cestu. Výnimkou nebola ani partia z nášho mesta.

Cesta vo vlaku ubiehala v dobrej nálade, potom však prišlo tvrdé vytriezvenie. Už na prvý pohľad odpudivé prostredie kasární zatriaslo nami vnútri aj navonok. K tomu nepriateľské správanie a agresivita tých, ktorí tam boli dlhšie. Nebolo nezvyčajné, ak z budovy letela stolička od podgurážených vojakov. A aj keď bol alkohol oficiálne zakázaný, ľudská vynaliezavosť (a závislosť) dokázala spraviť svoje. Niektorí boli schopní vyrobiť konzervy, v ktorých pálenku prepašovali, iní mali kamarátov na bráne, ďalší jednoducho preskočili plot, a keď už nebolo iného východiska, tak bola dobrá aj alpa.

Ja som však mal pocit, že toto všetko ide mimo mňa. Až dovtedy, keď som sa prvýkrát objavil doma. Jednodňový pocit slobody som sa snažil naplno vychutnať veľkým nočným záťahom. Po ňom sa však negatívne pocity len znásobili a návrat späť bol strašný.

Tento tlak bol prítomný po celý čas a vždy, keď sa naskytla možnosť, snažili sme sa zabudnúť na prítomnosť v neďalekom bare pri kasárňach. Najlepšou príležitosťou bola výplata žoldu, keď aj nadriadení niekedy privreli oko nad akciami, ktoré sa často končili rôznymi úrazmi po bitkách. Pamätám si na jedného chalana, ktorý mal rozrezaný krk konzervou milimeter od tepny.

Raz sa však jedna, naoko úsmevná, akcia podarila aj našej partii. Neverili by ste, ale keď viete, že máte trebárs hodinu či dve na vychádzku, tak sa ju snažíte dokonale využiť. Nebolo tomu inak ani tentoraz a už po hodinke odnášali prvých rozbitých vojakov naspäť do kasární. My ostatní sme sa chválili, že znesieme viac. Po dvoch hodinách to už bolo také spoločné odnášanie sa. Nohy však môžu poslúchať, keď neposlúcha žalúdok. A tak obyčajne končili takéto záťahy na WC. Podobne som dopadol aj ja s kamarátom. On sa vyzliekol donaha, zavrel sa do kabínky a ja som sa ho, v dobrej viere, snažil postrážiť. Viečka mi však z toho všetkého oťaželi, preto som sa vystrel a spal priamo pod pisoármi. Ďalší deň bol pre všetkých zainteresovaných dňom utrpenia. Ostatní museli potom zobrať na seba ich povinnosti. Okrem toho sa museli o nich starať a dávať pozor, aby ich nikto zbytočne nevidel.

Pomaly sa však blížil koniec tejto náročnej životnej skúsenosti a prišiel dlho očakávaný Deň D. Deň odchodu do civilu.

Keď človek po mesiacoch obmedzeného pohybu odchádzal domov, až vtedy dokonale rozumel slovu sloboda. Nuž a takýto deň je potrebné poriadne osláviť. Cesta domov trvala celý deň. Obyčajne boli tieto odchody postrachom pre obyčajných cestujúcich, pretože skupiny potrundžených bývalých vojakov nezriedka robili vo vlakoch, slušne povedané, neporiadok. Po poslednom odpočítavaní na železničnej stanici som prišiel domov a pod zámienkou únavy som okamžite zaľahol a zaspal. V tej chvíli nebola sila na niečo iné.

~ Mýtus č. 2 ~

Čo je na alkohole zlé?

Nuž, je toho dosť. Spomeniem len pár vecí. Prvou je agresivita. Keď sa človek prestane ovládať, dokáže svojou falošnou odvahou vyprovokovať bitku, vulgárne sa vyjadruje a nadáva. Výsledkom sú mnohé úrazy a vnútorné zranenia často s doživotnými následkami. Veľkým problémom sú aj financie, ktoré sa na alkohol vynakladajú. Ide o nemalé čiastky a skrýva sa za tým množstvo rodinných tragédií. Tieto negatíva sa potom postupne formujú do závislosti. Je potrebné povedať, že alkohol je chemická látka, ktorá sa nepýta na to, aké účinky bude mať na tvoje myslenie a správanie sa, ale funguje priamo bez ohľadu na všetko ostatné.

~3~ Keď vstúpi do života Boh

Preto ti pripomínam, aby si roznecoval Boží dar, ktorý je v tebe prostredníctvom vkladania mojich rúk. Veď Boh nám nedal Ducha bojazlivosti, ale Ducha sily, lásky a rozvahy. Preto sa nehanbi za svedectvo o našom Pánovi ani za mňa, jeho väzňa, ale trp spolu so mnou za evanjelium, posilňovaný mocou Boha. On nás spasil a povolal svätým povolaním, nie pre naše skutky, ale zo svojho rozhodnutia a milosti, ktorú sme dostali v Kristovi Ježišovi pred večnými vekmi. No známou sa stala až teraz, keď sa zjavil náš Spasiteľ Ježiš Kristus. On zničil smrť a zjavil život a nesmrteľnosť evanjeliom a ja som ustanovený za jeho hlásateľa, apoštola a učiteľa. Preto aj toto trpím, ale sa nehanbím, lebo viem, komu som uveril a som presvedčený, že má moc zachovať to, čo mi bolo zverené, až do onoho dňa. Maj za vzor zdravých slov to, čo si počul odo mňa, vo viere a v láske, ktoré sú v Kristovi Ježišovi. Zverený poklad chráň mocou Ducha Svätého, ktorý v nás prebýva. (2 Timotejovi, 6 – 14)

Sviečka stála vo vetre,

keď deň striedal noc,

svojím svetlom ožiarila tvoju tvár,

ožiarila tvoje oči,

teplo, ktoré z nej sála,

vôkol srdca sa točí.

Skončila noc a nastal deň,

skončil tvoj spánok, skončil tvoj sen,

dávaš mi nádej, chcem byť len tvoj,

zlobu hneď zalej, zastav a stoj!

Ukáž mi smer, ukáž mi značky,

dobru vždy ver, veď nemáš čo stratiť,

môžeš len získať a oveľa viac,

zadrž tie slzy spod tvojich rias,

nájdi tú radosť a usmej sa zas.

~ ~ ~

Prvé dni a týždne v civilnom živote boli poznačené beznádejou a nejasnou budúcnosťou. Takéto pocity mali všetci navrátilci. Doma bolo všetko cudzie, s ľuďmi, s ktorými som predtým vychádzal, som si nemal čo povedať. Práca a ďalšia perspektíva boli tiež v nedohľadne. A tak sme my, chlapci z vojny, vypĺňali voľný čas pri pivku doobeda alebo poobede, ako to komu vyhovovalo. Čas sem-tam vyplnila nejaká tá brigáda, nikto však nevedel, čo bude robiť ďalej. Ostatní v domácnosti z toho, samozrejme, neboli nadšení, ale v tej chvíli to bola takmer neriešiteľná situácia.

Nespomenul som však ešte jednu dôležitú vec. Tak ako väčšina ľudí v našej krajine, aj ja som bol súčasťou bežného náboženského kolobehu života. Prvé sviatosti a ako väčšina chalanov – isté obdobie miništrantského života a tak ďalej. Samozrejme aj tu som mal mnoho známych a priateľov, teraz však všetko začalo akoby od nuly. A tak jediným rozptýlením boli naozaj len posedenia s kamarátmi z vojny a spomienky na minulosť. Pôsobili sme ako dôchodcovia, ktorí už majú život za sebou a hodnotia ho. Bolo preto potrebné niekam sa posunúť. Ale kam?

A práve v tej chvíli vstúpil do kolobehu môjho života kňaz, ktorý zbadal tento fenomén a snažil sa nielen pochopiť, ale aj zapojiť ľudí ako ja do kolobehu normálneho života.

Na základe týchto udalostí som sa rozhodol ísť na vysokú školu. Pustil som sa do usilovného štúdia a pripravoval som sa na deň prijímacích skúšok. Deň pred nimi som prespal u známych, aby som bol pripravený a oddýchnutý na ďalší deň. Po príchode sme si však otvorili fľašku a debatovali o všeličom možnom. Samozrejme, keď sa takáto debata rozbehne, nemá konca. A tak rad na spánok prišiel až po tom, keď fľaška dosiahla dno. Ďalší deň som bol rozbitý, ale v dobrej a flegmatickej nálade z predchádzajúceho dňa. V tej chvíli mi bolo úplne jedno, ako to celé dopadne. Dokonca sa mi páčilo, že som bol zrazu nečakane výrečný a to spôsobilo, že som ústnu skúšku zvládol na plný počet bodov.

Bol to začiatok novej etapy môjho života. Po tejto skúsenosti som pochopil, že je tu Niekto, kto sa snaží viesť môj život tým správnym smerom. A tak môj príbeh nadobudol úplne iné rozmery. Zrazu som cítil, že niekam patrím, že mám pred sebou ciele, jednoducho, že život má zmysel. V tej chvíli som však netušil, aké divoké obdobie skúšok osobného života ma ešte čaká. Najdôležitejšou vecou však bolo, že je tu Boh, ktorý stojí pri mne a vedie ma ďalej.

~ Mýtus č. 3 ~

Alkohol dokáže pomôcť s problémami

Absolútna hlúposť. Alkohol nikdy problémy nevyrieši, iba ich oddiali, skomplikuje a prinesie ďalšie. Na rozptýlenie máš tisíce iných, krajších a menej rizikových možností. A ak sa ti niečo podarí úspešne zvládnuť v domnienke, že ti k tomu pomohol alkohol, tak z dlhodobého hľadiska zaplatíš za to omnoho vyššiu cenu z pohľadu tvojho psychického, ale aj fyzického zdravia.

~4~ Šialenstvo začína

Hovorím však: Žite duchovne a nebudete spĺňať žiadosti tela. Lebo telo si žiada, čo je proti duchu a duch, čo je proti telu. Navzájom si odporujú, aby ste nerobili to, čo chcete. Ale ak vás vedie Duch, nie ste pod zákonom. A skutky tela sú zjavné: je to smilstvo, nečistota, chlipnosť, modloslužba, čary, nepriateľstvá, sváry, žiarlivosť, hnevy, zvady, rozbroje, rozkoly, závisť, opilstvo, hýrenie a im podobné. O tomto vám vopred hovorím, ako som už povedal, že tí, čo robia takéto veci, nedosiahnu Božie kráľovstvo. Ale ovocie Ducha je láska, radosť, pokoj, zhovievavosť, láskavosť, dobrota, vernosť, miernosť, zdržanlivosť. Proti tomuto zákona niet. Tí, čo patria Kristovi Ježišovi, ukrižovali telo s vášňami a žiadosťami. Ak žijeme v Duchu, podľa Ducha aj konajme. Nepachtime po márnej sláve, nedráždime sa navzájom, nezáviďme jeden druhému. (Galaťanom 5, 16 – 25)

Nemám, čo povedať, slová mi viaznu v hrdle,

nemám nič, čo môžem dať,

bdiem, keď treba spať,

srdce je vo mne nesmierne tvrdé.

Radosťou jasá môj mozog,

všetko sa darí takmer podľa predstáv,

niečo však vo mne kričí:

Prestaň ísť! Otoč sa! Zastav!

Bezpečné múry, bezpečne chránia,

nebezpečných emócií radšej sa stránia,

všetko je mŕtve, život sa vytratil,

schoval sa do debny so skleným predom,

kde je všetko iné, ideálne,

nechcem sa zmieriť s daným stavom,

nech sa niečo nezvyčajné stane.

Teším sa stále, ani neviem na čo,

nemôžem pochopiť domácich spáčov,

medzi ktorých sa môžem spokojne zaradiť,

medzi ktorými som sa musel usadiť,

nemám však na výber, nemám ani smolu,

v podstate som spokojný, aj keď idem dolu.

Pomaly dolu, stojím na mieste

ako kŕdeľ sliepok chodiacich po ceste,

čas, ktorý možno strácam, nikdy sa nevráti,

čo ak sa niekto spýta: Ako si držal života opraty?

~ ~ ~

Deň pred začiatkom prvého semestra prichádzam prvý raz na intrák. Zoznamujem sa so spolubývajúcimi na izbe, keď po chvíli v rozhlase počuť oznam, že pre prvákov je pripravená zoznamovacia párty. Po príchode do miestnosti nás zaleje ohlušujúca hudba a privítanie prvými polkami rôznych domácich zmesí. My sme však tiež nelenili a v blízkom bufete sme kúpili kartón piva, takže zoznamovanie prebehlo rýchlo a úspešne. Po toľkých mixoch však rýchlo prebehol aj prechod tekutín zo žalúdka do blízkeho WC. Keď si to tak vezmem, s viacerými ľuďmi z tejto akcie som už ďalšie vzťahy nerozvíjal. Vhupol som však rovnými nohami do divokého študentského života. Naša izba bola centrom rôznych akcií, takže noci sa menili na dni a tie normálne dni potom aj tak vyzerali. Stála únava, čo znamenalo, že väčšinu víkendov som potom doma prespal.

Prišiel však čas skúšok. Mal som isté šťastie, že aj napriek všetkému som prednášky a cvičenia neflákal, takže sa na mňa niečo nalepilo.

Nadišiel deň prvej skúšky. Večer predtým som prišiel na internát, aby som sa pred testom vyspal. Avšak kamarát mal narodeniny a so spánkom som sa musel rozlúčiť. Samozrejme na ďalší deň som nevyspatý a bledý prišiel na skúšku. Dokonca si ma všimla aj skúšajúca a pýtala sa, kedy som išiel spať. Zaklamal som, že o jedenástej. Uverila mi to, a nakoniec som aj tú skúšku nejako spravil.

Pri toľkých akciách sa však často stávalo, že koncom týždňa už nebolo na jedlo a človek si musel vystačiť aj so suchými rožkami. Zároveň to však bolo aj celkom dobré obdobie, pretože som sa tešil z toho, že môžem niekde fungovať a mám pred sebou nejaký cieľ, takže som tieto veci neriešil, keďže som bol plný novej energie a nápadov.

Nie každý však štúdium a takýto život zvládal, a tak sa stalo, že niektorí známi, s ktorými som trávil noci, sa nakoniec štúdia vzdali. Po roku som zmenil internát a vysokoškolský život sa relatívne upokojil.

Začínalo sa to však rozbiehať doma. Začal som sa totiž zapájať do mnohých aktivít, preto som získaval čoraz väčší okruh priateľov a známych. V tomto období neprešiel piatok a sobota bez toho, aby som v noci niekde nebol. V piatky to bolo pravidelné, veď po týždni si treba oddýchnuť, treba vypnúť, treba sa ísť odreagovať niekam von. A keďže peňazí nazvyš nebolo, niekedy sa nejaká tá fľaška kúpila už pred záťahom, inokedy to bol mix tvrdého alkoholu s pivom, aby sa dostavil požadovaný efekt. A tak sa začali experimenty s rôznymi druhmi nápojov. S kamarátom sme si hovorili, že v meste sme už prešli asi všetky krčmy a bary a že sme už vypili asi všetko, čo tam bolo. V sobotu to bolo podobné, ale okrem toho bola aj väčšia možnosť niekde to vytancovať. To bol však obyčajne program na zimné večery.

V lete to bolo ešte zaujímavejšie, pretože možnosti sa rozširovali aj o priestranstvá vonku a výhodou bolo, že človek aspoň nesmrdel od cigaretového dymu z barov. A tak prišli na rad rôzne opekačky a posedenia, kde sa to tiež dalo poriadne roztočiť pri kartóne piva a pollitrovkách tvrdého alkoholu. Obľúbené boli aj lacné vína, ktoré dokázali v teple zdvihnúť náladu. A keď sa do toho pridala aj gitara, tak o zábavu bolo postarané. Bolo to v rámci zábavy a v tej chvíli som si neuvedomoval, že si takto vytváram svoj vlastný svet s vlastnými pravidlami a s vlastnými ľuďmi, ktorí mali podobný koníček ako ja. Dokonca som dokázal tomu prispôsobiť aj svoj kresťanský svetonázor.

Stával som sa lídrom a iniciátorom takýchto akcií. Bol som jednoducho na pomyselnom vrchole falošnej cesty v Promile tour, keď som si neuvedomoval alebo, lepšie povedané, nechcel som si uvedomiť, že to celé nie je v poriadku.

Mal som niečo cez dvadsať a život som si užíval totálne naplno. Začali sa však čoraz častejšie objavovať problémy, ktoré signalizovali, že som sa dostal do štádia, ktorým veľa mladých prejde a pri ňom aj skončí a do životného úseku, keď sa celý tento môj spôsob života začal javiť ako problém. Začal sa vo mne boj Boha a toho druhého o môj život.

~ Mýtus č. 4 ~

Treba sa predsa odreagovať!

Ale za akú cenu? Popri rôznych rizikách a problémoch je tu nábeh na štádium, keď sa ti to vymkne z rúk. Vtedy začínaš prichádzať o svoju vnútornú slobodu a život si organizuješ podľa rôznych akcií a žúrok.

Úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2017

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

I. Úvodný príbeh

~1~ Veselé začiatky

~ Mýtus č. 1 ~

~2~ Mesiace poznávajúce svet

~ Mýtus č. 2 ~

~3~ Keď vstúpi do života Boh

~ Mýtus č. 3 ~

~4~ Šialenstvo začína

~ Mýtus č. 4 ~

~5~ Prudký pád nadol

~6~ Nerovný boj

~7~ Obdobie skratov

~8~ Prehra

II. Príbeh autora

III. Boží príbeh

IV. Príbeh povolania

Alkohol v mojom živote