Alberto Maggi

Podobenstvá ako kamene

Ukážka z elektronickej knihy

Alberto Maggi

Podobenstvá ako kamene

Z talianského originálu:

Alberto Maggi

Parabole come pietre

Copyright © 2016 CITTADELLA EDITRICE – ASSISI

Translation © Zuzana Černá, 2016

Cover illustration © Charlie Mackesy, The Prodigal Son, sketch (Márnotratný syn, skica)

Copyright © vydavateľ ZAOSTRI NA RODINU Banská Bystrica 2017

Vydalo ZAOSTRI NA RODINU, o. z.

Zodpovedný redaktor: Anastázia Strečková

Jazykový redaktor: Mária Sabolová

Návrh obálky a grafická úprava: Alexandra Ďurníková – Mona Múza www.monamuza.sk

Technický redaktor: Pavol Janoško

Technické spracovanie pre eknihu: Radovan Rumanovič

www.zaostri.sk

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto knihy nesmie byť reprodukovaná elektronickými alebo mechanickými prostriedkami, vrátane fotokópií, zvukového záznamu alebo s využitím iných záznamových a reprodukčných systémov bez písomného súhlasu vydavateľa.

Reprodukciu za účelom iným ako osobným je možné vykonať iba po výslovnej autorizácii vydanej vydavateľom.

ISBN 978-80-89931-02-6

Ďakujeme mnohým priateľom za cenné pripomienky a za spoluprácu pri príprave tohto textu pre slovenského čitateľa.

Biblický výklad Alberta Maggiho

Evanjeliá napísané v gréčtine v kontexte semitskej kultúry, ktorá uprednostňuje obrazné vyjadrovanie pred používaním pojmov, nie sú ľahko pochopiteľné pre dnešného čitateľa. Ocitá sa tvárou v tvár rozprávaniu zdanlivo protirečiacemu akejkoľvek racionálnej logike a postavám, ktoré na prvý pohľad patria skôr do mytológie ako do histórie.

Dá sa pristúpiť k Svätému písmu tak, aby okrem neodmysliteľného osvietenia Duchom Svätým bolo možné odvolávať sa aj na rovnako dôležité argumenty zdravého rozumu?

Biblické výklady Alberta Maggiho sa snažia odpovedať na tieto otázky prostredníctvom štúdií, ktoré sú prístupné všetkým a v ktorých pozorný preklad textu spolu s jeho včlenením do židovského prostredia umožňuje každému odhaliť aktuálnosť prekvapujúceho bohatstva Ježišovej dobrej zvesti.

O autorovi

ALBERTO MAGGI, rehoľník rádu Služobníkov Márie, študoval v Ríme na Pápežskej teologickej fakulte Marianum a na Pápežskej univerzite Gregoriana, v Jeruzaleme na École biblique et archéologique française.

Je riaditeľom Centra biblických štúdií G. Vannuci (Centro studi biblici G. Vannucci; www.studibiblici.it) v Montefane (Mc), venuje sa popularizácii vedeckého bádania v biblickej oblasti.

Publikoval vo vydavateľstve Cittadella:

- Roba da preti (Záležitosť kňazov, 2014^7)

- Nostra Signora degli eretici (Naša Pani heretikov, 2011^6)

- Padre dei poveri. Vol. 1: Le beatitudini di Matteo. (Otec chudobných. 1. diel: Matúšove blahoslavenstvá, 2015^6)

- Padre dei poveri. Vol. 2: Il Padre nostro di Matteo. (Otec chudobných. 2. diel: Matúšov Otče náš, 2011^4)

- Gesù e Belzebù. Satana e demòni nel Vangelo di Marco. (Ježiš a Belzebub. Satan a démoni v Markovom evanjeliu, 2015^4)

- Come leggere il Vangelo e non perdere la fede (Ako čítať evanjelium a nestratiť vieru, 2015^10)

- Il mandante. L’assassinio del Cristo secondo Giovanni. (Príkaz na zabitie. Usmrtenie Krista podľa Jána, 2009)

- Non ancora Madonna (Ešte nie Madona, 2014^5)

- Le cipolle di Marta. Profili evangelici. (Martine cibule. Evanjeliové profily, 2011^5)

- Gesù, ebreo (Ježiš, Hebrej, 2014^3)

- La follia di Dio. Il Cristo di Giovanni. (Božie bláznovstvo. Jánov Kristus, 2015^3)

Ako spoluator:

- A partire dai cocci rotti (Počnúc rozbitými črepmi, 2. vydanie)

- Paura di amara (Strach milovať)

- Il corraggio di cambiare (Odvaha k zmene)

- E se Dio rifiuta la „religione“? (A ak Boh odmieta „náboženstvo“?)

- La conversione dei buoni (Obrátenie dobrých, 4. vydanie)

Publikácie v iných vydavateľstvách:

- Il Monte della risurrezione (Vrch zmŕtvychvstania – éDICOLA Ed. 2002)

- I personaggi anonimi del Vangelo di Marco (Anonymné postavy Markovho evanjelia – éDICOLA Ed. 2003)

- l prologo al vangelo di Giovanni (Úvod do Jánovho evanjelia – éDICOLA Ed. 2005)

Spolupracuje s časopisom Rocca a mal na starosti vysielanie relácie Vatikánskeho rozhlasu La Buona Notizia e per tutti! (Dobrá zvesť je pre všetkých!).

Skratky Svätého písma*

Starý zákon

Gn – Kniha Genezis

Ex – Kniha Exodus

Lv – Kniha Levitikus

Nm – Kniha Numeri

Dt – Kniha Deuteronómium

Joz – Kniha Jozue

Sdc – Kniha sudcov

Rút – Kniha Rút

1 Sam – Prvá kniha Samuelova

2 Sam – Druhá kniha Samuelova

1 Kr – Prvá kniha kráľov

2 Kr – Druhá kniha kráľov

1 Krn – Prvá kniha kroník

2 Krn – Druhá kniha kroník

Ezd – Kniha Ezdrášova

Neh – Kniha Nehemiášova

Tob – Kniha Tobiáš

Jdt – Kniha Judita

Est – Kniha Ester

Jób – Kniha Jób

Ž – Kniha žalmov

Prís – Kniha prísloví

Kaz – Kniha Kazateľ

Pies – Pieseň piesní

Múd – Kniha múdrosti

Sir – Kniha Sirachovcova

Iz – Kniha proroka Izaiáša

Jer – Kniha proroka Jeremiáša

Nár – Kniha Náreky

Bar – Kniha proroka Barucha

Ez – Kniha proroka Ezechiela

Dan – Kniha proroka Daniela

Oz – Kniha proroka Ozeáša

Joel – Kniha proroka Joela

Am – Kniha proroka Amosa

Abd – Kniha proroka Abdiáša

Jon – Kniha proroka Jonáša

Mich – Kniha proroka Micheáša

Nah – Kniha proroka Nahuma

Hab – Kniha proroka Habakuka

Sof – Kniha proroka Sofoniáša

Ag – Kniha proroka Aggea

Zach – Kniha proroka Zachariáša

Mal – Kniha proroka Malachiáša

1 Mach – Prvá kniha Machabejcov

2 Mach – Druhá kniha Machabejcov

Nový zákon

Mt – Evanjelium podľa Matúša

Mk – Evanjelium podľa Marka

Lk – Evanjelium podľa Lukáša

Jn – Evanjelium podľa Jána

Sk – Skutky apoštolov

Rim – List Rimanom

1 Kor – Prvý list Korinťanom

2 Kor – Druhý list Korinťanom

Gal – List Galaťanom

Ef – List Efezanom

Flp – List Filipanom

Kol – List Kolosanom

1 Sol – Prvý list Solúnčanom

2 Sol – Druhý list Solúnčanom

1 Tim – Prvý list Timotejovi

2 Tim – Druhý list Timotejovi

Tít – List Títovi

Flm – List Filemonovi

Hebr – List Hebrejom

Jak – Jakubov list

1 Pt – Prvý Petrov list

2 Pt – Druhý Petrov list

1 Jn – Prvý Jánov list

2 Jn – Druhý Jánov list

3 Jn – Tretí Jánov list

Júd – Júdov list

Zjv – Zjavenie apoštola Jána

Skratky Svätého písma v abecednom poradí

Abd – Kniha proroka Abdiáša

Ag – Kniha proroka Aggea

Am – Kniha proroka Amosa

Bar – Kniha proroka Barucha

Dan – Kniha proroka Daniela

Dt – Kniha Deuteronómium

Ef – List Efezanom

Est – Kniha Ester

Ex – Kniha Exodus

Ez – Kniha proroka Ezechiela

Ezd – Kniha Ezdrášova

Flm – List Filemonovi

Flp – List Filipanom

Gal – List Galaťanom

Gn – Kniha Genezis

Hab – Kniha proroka Habakuka

Hebr – List Hebrejom

Iz – Kniha proroka Izaiáša

Jak – Jakubov list

Jdt – Kniha Judita

Jer – Kniha proroka Jeremiáša

Jn – Evanjelium podľa Jána

Jób – Kniha Jób

Joel – Kniha proroka Joela

Jon – Kniha proroka Jonáša

Joz – Kniha Jozue

Júd – Júdov list

Kaz – Kniha Kazateľ

Kol – List Kolosanom

Lk – Evanjelium podľa Lukáša

Lv – Kniha Levitikus

Mal – Kniha proroka Malachiáša

Mich – Kniha proroka Micheáša

Mk – Evanjelium podľa Marka

Mt – Evanjelium podľa Matúša

Múd – Kniha múdrosti

Nah – Kniha proroka Nahuma

Nár – Kniha Náreky

Neh – Kniha Nehemiášova

Nm – Kniha Numeri

Oz – Kniha proroka Ozeáša

Pies – Pieseň piesní

Prís – Kniha prísloví

Rim – List Rimanom

Rút – Kniha Rút

Sdc – Kniha sudcov

Sir – Kniha Sirachovcova

Sk – Skutky apoštolov

Sof – Kniha proroka Sofoniáša

Tít – List Títovi

Tob – Kniha Tobiáš

Zach – Kniha proroka Zachariáša

Zjv – Zjavenie apoštola Jána

Ž – Kniha žalmov

1 Jn – Prvý Jánov list

1 Kor – Prvý list Korinťanom

1 Kr – Prvá kniha kráľov

1 Krn – Prvá kniha kroník

1 Mach – Prvá kniha Machabejcov

1 Pt – Prvý Petrov list

1 Sam – Prvá kniha Samuelova

1 Sol – Prvý list Solúnčanom

1 Tim – Prvý list Timotejovi

2 Jn – Druhý Jánov list

2 Kor – Druhý list Korinťanom

2 Kr – Druhá kniha kráľov

2 Krn – Druhá kniha kroník

2 Mach – Druhá kniha Machabejcov

2 Pt – Druhý Petrov list

2 Sam – Druhá kniha Samuelova

2 Sol – Druhý list Solúnčanom

2 Tim – Druhý list Timotejovi

3 Jn – Tretí Jánov list

Skratky výkladov Talmudu

B – babylonský Talmud

Baba. B. – Baba batra (Škody)

Baba. Q. – Baba qamma (Škody)

Ber. – Berakot (Požehnania)

M – Mišna

Mek. Amalek. – Mekhilta o Amalekovi

Qid. – Qiddushim (Manželstvo)

Ta’an – Ta’anit

Tos. B. M. – Tosephta Baba Mezia

Y – jeruzalemský Talmud

* Texty Svätého písma sú prevzaté z internetovej stránky www.kbs.sk, sekcia „Dokumenty Katolíckej cirkvi“. Na miestach, kde preklad nezodpovedá tomuto textu, je použitý vlastný preklad autora knihy, ktorý je uvádzaný kurzívou a v zátvorke.

Ak citácie Svätého písma v talianskom origináli nie sú v súlade s citáciami v preklade, autorova citácia sa odvoláva priamo na pôvodný hebrejský text.

Úvod

Ježiš pri šírení svojho posolstva vo veľkej miere používal podobenstvá.(1) Nepredstavujú menej dôležité poučenia, akoby to boli rozprávky určené pre jednoduchých ľudí, ale sú dôležitým prostriedkom, ktorý si Ježiš zvolil pri ohlasovaní zvesti o Božom kráľovstve.

Podobenstvá môžeme definovať ako dobrú novinu zjavenú prostredníctvom obrazov namiesto pojmov. A preto v podobenstvách nie sú obsiahnuté príhovory, ale konkrétna realita.

Podobenstvá, ktoré nám evanjelisti odovzdávajú, sú krátke príbehy, ich pravý význam však môže plne pochopiť a prijať iba človek, ktorý sa dáva do súladu s Božím plánom pre ľudstvo: aby sa každý človek stal jeho dieťaťom.(2)

Pre nevraživých a vzdorovitých voči akejkoľvek ponuke života zostáva podobenstvo jednoduchým príbehom, ktorý nezasahuje do ich života.

Ak podobenstvo má priniesť ovocie tomu, kto ho počúva, nestačí len jeho pochopenie, ale potrebné je aj jeho prijatie. Veď často práve tí, ktorí chápali Ježišove podobenstvá, sa obracali proti nemu, pretože to, čo vyjadrovali, sa priečilo ich záujmom.

Nevraživý postoj autorít bol spôsobený tým, že mnohé podobenstvá, čo Ježiš vyučoval, boli ako kamene vrhnuté proti všemocnému aparátu náboženskej inštitúcie, odjakživa hluchej a nevraživej voči konaniu „Boha s nami“ (Mt 1, 23): „Keď veľkňazi a farizeji počuli tieto jeho podobenstvá, vybadali, že hovorí o nich. A chceli ho zajať“ (Mt 21, 45 – 46);(3)„Židia znova zdvihli kamene a chceli ho kameňovať“ (Jn 10, 31).

Prostredníctvom podobenstiev chce Ježiš previesť toho, čo počúva, zo sveta náboženstva do sveta viery, od Zákona k nezištnej láske Otca. Pre toho, kto prijíma Ježišovo posolstvo, sú podobenstvá užitočné kamene potrebné pre stavbu Božieho kráľovstva na skale, ktorou je viera v Krista: „A tak každý, kto počúva tieto moje slová a uskutočňuje ich, podobá sa múdremu mužovi, ktorý si postavil dom na skale. Spustil sa dážď, privalili sa vody, strhla sa víchrica a oborili sa na ten dom, ale dom sa nezrútil, lebo mal základy na skale“ (Mt 7, 24 – 25).

Poznámka vydavateľa Cittadella Editrice:

Tieto stránky obsahujú základný text konferencie Alberta Maggiho s názvom Podobenstvá ako kamene, ktorá sa uskutočnila v Cittadelle di Assisi v dňoch 8. – 10. septembra 2000. V tomto novom vydaní (2016) boli pridané nasledovné kapitoly: Kamene pohoršenia, Zásluha a potreba, Ateistické náboženstvo.

Ak nerozumiete tomuto podobenstvu…

Podobenstvo o rozsievačovi (Mk 4, 1 – 20)

V Markovom evanjeliu sa nachádza podobenstvo odlišné od ostatných, a to tým, že predstavuje kritérium pre pochopenie každého ďalšieho podobenstva. Zoči-voči nechápavosti svojich učeníkov, ktorí nepochopili podobenstvo o rozsievačovi (Mk 4, 1 – 20), Ježiš tvrdí: „Nerozumiete tomuto podobenstvu? Ako potom pochopíte ostatné podobenstvá?“ (Mk 4, 13).

Správne pochopenie tohto prvého podobenstva je podľa evanjelistu nevyhnutné pre pochopenie ostatných evanjelií.

Kontext

Preto, aby bolo možné presne chápať podobenstvá, ako aj každú časť evanjelia, je vždy dobrým zvykom pozorovať, v akom kontexte boli vyslovené, akému typu publika chcel Ježiš adresovať svoje posolstvo.

Kontextom podobenstva o rozsievačovi je Ježišovo prvé verejné vyučovanie vzápätí, ako prerušil vzťahy s vlastnou rodnou krajinou, ba dokonca aj s vlastnou rodinou, ktorá ho považuje za blázna.(4)

Ježiš začal verejne ohlasovať posolstvo o Božom kráľovstve(5) a to spôsobilo, že zákonníci, najvyššie teologické autority Izraela, vyhlásili, že sa rúha,(6) a teda že je hoden trestu smrti.(7) Aj farizeji a herodiáni rozhodli, že má zomrieť.([8] A jeho rodina prišla do mesta Kafarnaum, aby ho chytili (Mk 3, 21 – 34).

Jediný pozitívny znak v tejto dramatickej situácii sú zástupy, ktoré naďalej nasledujú Ježiša aj napriek tomu, že autority ho označili za posadnutého diablom „Belzebulom“, „kniežaťom zlých duchov“ (Mk 3, 22). A práve na tieto zástupy sa Ježiš obracia podobenstvom o rozsievačovi.

Umiestnenie tohto podobenstva, ale aj iných podobenstiev do poľnohospodárskeho kontextu nie je viazané iba na vtedajšiu kultúru; ak človek prijme Ježišovo posolstvo, ono je schopné uvoľniť v ňom všetku jeho vitálnu energiu; preto sú v evanjeliách hojne používané obrazy prírodných cyklov – na vykreslenie procesu transformácie v človekovi, ktorý sa v ňom odohráva, keď prijme Pánovo slovo.(9)

Mk 4, 1 A opäť začal učiť pri mori. Okolo neho sa zhromaždil veľký zástup. Preto nastúpil na loď na mori a sadol si; a celý zástup bol na brehu.

2 Učil ich veľa v podobenstvách a v svojom učení im hovoril:

3 „Počúvajte!

Ježiš opäť vyučuje. V Markovom evanjeliu je sloveso „vyučovať“(10) chápané ako výklad posolstva založený na myšlienkach vyjadrených v Starom zákone. Toto učenie, určené prevažne židovským poslucháčom, je výlučne Ježišovým privilégiom, pretože on vie, čo je zo Starého zákona ešte platné.

Jeho učeníci, stále presiaknutí nacionalistickou ideológiou nadvlády Izraela nad ostatnými národmi,([11] aj napriek tomu, že nemali oprávnenie „vyučovať“, sú poslaní „kázať“,(12) čiže ohlasovať posolstvo bez toho, aby používali argumenty Starého zákona (Mk 3, 14).

Evanjelistov výrok (opäť) naráža na to, keď Ježiš prvýkrát vyučoval zástupy a rovnako ako teraz sa nachádzal „pri mori“.(13) V skutočnosti nejde o more, ale o jazero – Galilejské jazero (Mk 1, 16). Evanjelista naschvál namiesto výrazu jazero používa výraz more, čím naráža na „more“, cez ktoré musel prejsť ľud pri úteku z egyptského otroctva (Ex 14, 2), a spája tak príbeh podobenstva s témou putovania cez púšť (Exodus). Okrem toho more značí hranicu medzi Izraelom a pohanskými národmi.

A hoci aj náboženské a civilné autority odmietli Ježiša a jeho vlastná rodina je ním pohoršená, zástupy ho naďalej nasledujú, pretože v Ježišových slovách spoznali náuku, ktorá pochádza od samého Boha.(14) Ježiš sa obracia na zástupy tými istými slovami, akými sa obracal k ľudu Mojžiš, keď mu chcel sprostredkovať Božiu vôľu: „Počuj, Izrael“ (Dt 5, 1; 6, 3. 4). Ale Ježiš, aj keď siaha po Mojžišovej formulácii, vynecháva slovo „Izrael“ a používa množné číslo (počúvajte), pretože jeho posolstvo je určené všetkým, ktorí ho chcú prijať, a nielen izraelskému národu. Božie kráľovstvo nie je vlastníctvom jednotlivého národa, ale celého ľudstva.

Rozsievač vyšiel rozsievať.

4 Ako sial, jedno zrno padlo na kraj cesty; prileteli vtáky a pozobali ho.

5 Druhé padlo na skalnatú pôdu, kde nemalo veľa zeme, a hneď vzišlo, lebo nebolo hlboko v zemi;

6 ale keď vyšlo slnko, zahorelo, a pretože nemalo koreňa, uschlo.

7 Iné zasa padlo do tŕnia, ale tŕnie vyrástlo, udusilo ho a ono neprinieslo úrodu.

8 Iné zrná padli do dobrej zeme zeme; vzišli, rástli a priniesli úrodu: jedno tridsaťnásobnú, druhé šesťdesiatnásobnú a iné stonásobnú.“

Ježiš sa vo svojom rozprávaní odvoláva na techniku sejby v palestínskom svete, kde sa najskôr vysievalo semeno, až potom sa oralo.

Rozsievač hádže zrno na štyri odlišné druhy pôdy: na cestu, na skalu, do tŕnia a do dobrej pôdy. Na ceste, len čo na ňu dopadne zrno, pozobú ho vtáky; v skalnatej pôde uschne hneď, ako vyklíči; v bodľačí sa udusí pri raste.

Len v poslednom druhu pôdy, v tej dobrej, prináša zrno takú hojnú úrodu, že rozsievača odškodní za podstúpené straty. Hojnosť úrody je znakom Pánovho požehnania: „A Izák sial v tej krajine a v tom roku žal stonásobne, lebo Pán ho požehnával“ (Gn 26, 12).

Skutočnosť, že v ostatných druhoch pôdy zrno nevyklíčilo či neprinieslo úrodu, netreba dávať za vinu semenu, ale nedostatku podmienok potrebných na to, aby zrno mohlo vzklíčiť a rásť.

V konaní rozsievača, ktorý vysieva zrno všade, aj tam, kde to vyzerá beznádejne, vidí Ježiš konanie Otca, ktorý nerozlišuje medzi tými, ktorí si jeho lásku zaslúžia, a tými, ktorí naopak nie (Lk 6, 35), ale každému bez výnimky ponúka svoju lásku a svoje tvoriteľské slovo.

9 A povedal: „Kto má uši na počúvanie, nech počúva!“

Podobenstvo sa začína výzvou počúvať (v. 3) a končí sa nabádaním k počúvaniu, čo pripomína Mojžišovu výčitku adresovanú ľudu, ktorý sa previnil tým, že nechcel počúvať Pánov hlas, hoci videl mnohé zázraky: „A predsa vám Pán nedal do dnešného dňa srdce, ktoré by chápalo, oči, ktoré by videli, a uši, ktoré by počuli“ (Dt 29, 4).

V rozprávaní podobenstva sa pozvanie k počúvaniu opakuje trikrát (v. 3, 9, 23), aby tak vynikla jeho dôležitosť.

10 Keď bol potom sám, tí, čo boli okolo neho s Dvanástimi, pýtali sa ho na podobenstvá.

Dvanásti sú učeníci, ktorých Ježiš povolal, „aby boli s ním a aby ich posielal kázať s mocou vyháňať zlých duchov“ (Mk 3, 14). Číslo dvanásť, rovnako ako všetky ostatné čísla v Biblii, nemá aritmetickú, ale obraznú hodnotu a vzťahuje sa na izraelský národ, ktorý bol podľa tradície zložený z dvanástich kmeňov (Gn 49, 28).

Požiadavka Dvanástich aj ostatných prítomných sa týka nielen obsahu podobenstva, ktoré nepochopili, ale aj dôvodu, prečo sa nevyjadruje priamo, ale prostredníctvom podobenstiev.

11 On im povedal: „Vám je dané tajomstvo Božieho kráľovstva,

Novina o Božom kráľovstve je taká prevratná, že ju musí zástupom ponúkať postupne, iba prostredníctvom obrazov, ktoré by im ju pozvoľna pomohli pochopiť. Na priame a jasné oznámenie by reagovali zástupy rovnako negatívne ako zákonníci, farizeji aj samotná Ježišova rodina.

„Tajomstvom Božieho kráľovstva“, ktoré by už učeníci mali poznať, je skutočnosť, že Božia láska je univerzálna a určená „všetkým národom“ (Rim 16, 26), a preto nepozná obmedzenia, ktoré by jej chceli nastoliť náboženstvo, rasa či morálka.

Učeníci, svedkovia Ježišových skutkov, by už mali chápať tajomstvo univerzálnej Otcovej lásky, ktorá sa zjavila v predchádzajúcich Ježišových skutkoch.

Očistením malomocného Ježiš dokázal, že nikoho nemožno považovať za nečistého a vylúčeného Bohom v mene náboženstva (Mk 1, 40 – 45).

Odpustením hriechov ochrnutému je pripustená k Božiemu odpusteniu aj pohanská časť ľudstva, hriechom odsúdená na smrť (Mk 2, 1 – 12), a povolaním mýtnika sú pozvaní do Božieho kráľovstva aj tí, čo boli zo spásy vylúčení (Mk 2, 14).

A nakoniec tým, že Ježiš zrušil príkaz o sobote, bola zrušená aj výsada, ktorá odlišovala Židov od ostatných národov (Mk 3, 1 – 6). Izrael sa považoval za „prvý z národov“ (Am 6, 1), ale Pán ho upozornil, že preňho boli Židia nielen ako ostatné národy, ale dokonca takmer ako jeho dávni nepriatelia, ako boli Filištínci, Egypťania a Asýrčania: „Synovia Izraela, nie ste vy pre mňa ako synovia Etiópie? – hovorí Pán. Či som nevyviedol Izrael z egyptskej krajiny, Filištíncov z Kaftoru a Aramejčanov z Kíru?“ (Am 9, 6 – 7); „Požehná (ich) Pán zástupov slovami: ,Požehnaný môj ľud Egypt a dielo mojich rúk Asýrsko a moje dedičstvo Izrael‘“ (Iz 19, 25).

Ale učeníci ťažko chápu, že sa skončilo privilégium Izraela. Božie kráľovstvo zostáva tajomstvom, lebo oni očakávajú kráľovstvo Izraela.(15)

ale tým, čo sú vonku, podáva sa (dostávajú) všetko v podobenstvách,

Výraz „tí, čo sú vonku“ Ježiš vzťahuje na matku a na bratov, ktorí prišli z Nazareta do Kafarnaumu, aby ho odviedli, pretože ho považovali za pomäteného. Keď prišli na miesto, kde sa nachádzal Ježiš, a videli ho obkľúčeného davom, „zostali vonku“ a dali si ho zavolať: „Tu prišla jeho matka a jeho bratia. Zostali vonku a dali si ho zavolať“ (Mk 3, 31).

V správaní Ježišových príbuzných evanjelista zobrazuje všetkých, ktorí novinu o kráľovstve odmietajú, a aj tých, ktorí ju zavrhnú, pretože ju považujú za skutočné bláznovstvo.

Ich jedinou možnosťou je radikálna zmena mentality; s týmto cieľom Ježiš cituje známy úryvok zo Svätého písma, v ktorom prorok Izaiáš vyzýva ľud na obrátenie:(16)

12 aby hľadeli a hľadeli, ale nevideli, aby počúvali a počúvali, ale nechápali, aby sa azda neobrátili a aby sa im neodpustilo.“

Nevyhnutnosť obrátenia je hlavnou podmienkou prijatia noviny o kráľovstve. Preto Markovo evanjelium sa začína výzvou Jána Krstiteľa na pokánie na odpustenie hriechov.(17) Po zatknutí Jána Ježiš začína pôsobiť v Galilei. A aj on pozýva ľudí, aby zmenili svoje správanie: „Naplnil sa čas a priblížilo sa Božie kráľovstvo. Kajajte sa (obráťte sa) a verte evanjeliu (dobrej zvesti)“ (Mk 1, 15). Nevyhnutnosť obrátenia bude aj predmetom kázania jeho učeníkov.(18)

13 Potom im povedal: „Nerozumiete tomuto podobenstvu? Ako potom pochopíte ostatné podobenstvá?

Ježiš si uvedomuje, že jeho učeníci nechápu.

Očakávajú Mesiáša osloboditeľa, ktorý by zmenil situáciu Izraela, nechápu, že to oni sa majú zmeniť.

Príchod Božieho kráľovstva závisí od prijatia Ježišovho posolstva a od premeny, ktorá sa deje v človekovi, nie od zázračných skutkov zo strany Mesiáša.(19)

Podobenstvo ponúknuté Ježišom je pozvaním na odstránenie prekážok, ktoré bránia Pánovmu slovu, aby prinieslo úrodu. Ak nepochopíme túto nevyhnutnosť obrátenia, nebudeme môcť pochopiť žiadne podobenstvo. Preto aj samotný Ježiš pokračuje vo vysvetľovaní svojim učeníkom:

14 Rozsievač seje slovo.

Rabínska tradícia učila, že Boh zasieval do ľudí svoj zákon.(20) Ježiš nahradzuje zákon svojím slovom. Zákon bol iba pre Izrael. Ježišovo slovo je ponúkané každému človekovi bez výnimky. Odlišné sú iba odpovede.

15 Na kraji cesty, kde sa seje slovo, sú tí, čo ho počúvajú, ale hneď prichádza satan a oberá ich o slovo zasiate do nich.

Ľudia si vo svojej poverčivosti predstavovali, že svet obýva množstvo diablov a tí im prekážajú pri rozličných činnostiach. Jedným z nich bol Mastema, nepriateľ poľnohospodárov, ktorý maril sejbu: „A princ Mastema poslal havranov a vtákov, aby spustošili zem a vyzobali osivo zasiate do zeme, aby okradli potomkov ľudí o plody ich práce (a poslal ich), aby skôr než by orali, vyzobali zrno z tváre zeme“ (Kniha jubileí XI, 11).

Ježiš sa odvoláva na túto ľudovú tradíciu, aby vykreslil konanie diabla, ktorý kradne slovo hneď potom, ako je ohlásené.

V Markovom evanjeliu je diabol obrazom moci. Celé Ježišovo posolstvo je orientované na Boha, ktorý sa dáva do služby človekovi (Mk 10, 45). Diabol však bráni prijatiu posolstva a je, naopak, nečistým duchom moci a nadvlády uplatňovanej zákonníkmi, farizejmi a herodiánmi, po ktorej túžia zároveň aj učeníci (Mk 8, 33; 10, 35).

Ježišovo napomenutie je jasné: Božie slovo a moc sú nezlučiteľné, pretože tí, čo ju vlastnia, čo po nej túžia alebo sa jej podriaďujú, sú hluchí voči posolstvu, ktoré vidia ako ohrozenie svojich záujmov, vlastnej prestíže a bezpečnosti.

V evanjeliu sú stotožnené s mocou tri kategórie: zákonníci, vlastníci náboženskej náuky; farizeji, duchovne nadradení, a herodiáni, ktorí mali občiansku moc.

Ježiš objasňuje absolútnu nezlučiteľnosť slova a moci a tým dokazuje, že keď držitelia náboženskej moci ohlasujú Božie slovo, vyučujú niečo, čo nepoznajú.

A keďže aj učeníci túžia po moci, nedokážu pochopiť Ježišove slová: „Lenže oni nechápali toto slovo a spýtať sa ho báli… Cestou sa medzi sebou hádali, kto z nich je väčší“ (Mk 9, 32. 34).

V Markovom evanjeliu je diabol identifikovaný s jedným Ježišovým učeníkom, so Šimonom zvaným Peter.(21) Ježiš svojim učeníkom otvorene oznámil, že v Jeruzaleme on „musí mnoho trpieť, starší, veľkňazi a zákonníci ho zavrhnú, zabijú ho“ (Mk 8, 31).

Evanjelista naznačuje, že Peter neprijíma Ježišovo slovo, pretože nechce nasledovať porazného, ale víťazného Mesiáša. Nie toho, ktorého moc zabije, ale toho, ktorý sa jej zmocní.

Ale nielen tí, ktorí moc vykonávajú alebo po nej túžia, sú ľahostajní a nevraživí voči Ježišovmu posolstvu. Jeho posolstvu vzdorujú aj tí, ktorí sa dobrovoľne podriaďujú moci, a tak zamieňajú vlastnú slobodu za bezpečnosť, rovnako ako zástup, ktorý najprv prevolával „hosanna“ Ježišovi na slávu (Mk 11, 9 – 10) a potom poslúchal príkazy náboženských autorít (diabla) a kričal „ukrižuj ho“ (Mk 15, 13 – 14).

16 Do skalnatej pôdy je zasiate u tých, čo počúvajú slovo a hneď ho s radosťou prijímajú,

17 ale nemajú v sebe koreňa, sú chvíľkoví. Keď potom nastane pre slovo súženie alebo prenasledovanie, hneď odpadnú (potknú sa).(22)

Ježišovo posolstvo nie je ako Mojžišov zákon, súbor pravidiel vonkajšieho správania daný človekovi, ktoré má veriaci dodržiavať, ale je to slovo, ktoré keď človek prijme, premieňa ho znútra, až kým s ním úplne nesplynie a nestane sa jeho vlastným slovom. Keď teda Ježiš posiela svojich na misie, poveruje ich nielen tým, aby ohlasovali iba jeho slovo, ale aj svoje vlastné: „No neprosím len za nich, ale aj za tých, čo skrze ich slovo uveria vo mňa“ (Jn 17, 20).

Ježišovo slovo a človek sú povolaní navzájom splynúť, aby sa tak stali jedno. Slovo sa zjavuje v človekovi a tento človek sa stáva Božím slovom.(23)

Obrazom sejby medzi skaly si chce Ježiš zachovať odstup od mnohých nadšencov jeho posolstva, od tých, ktorí s radosťou prijímajú Pánovo učenie, pretože zodpovedá ich potrebám a túžbam, ale potom nedovolia, aby jeho slovo premenilo ich život.

Ježiš upozorňuje, že ak jeho posolstvo nezasahuje hlboko do existencie veriaceho, ak nepremieňa jeho správanie (ak sa nezakorení), priľnutie k Pánovi bude nevyhnutne krehké a prechodné. Preto Ježiš upozornil, že kto na seba nevezme jeho kríž, nemôže ho nasledovať.(24)

Presne to sa stane Ježišovým učeníkom.

Pán ich upozornil: „Všetci odpadnete (pohoršíte sa)“ (Mk 14, 27). Keď si jeho nasledovníci uvedomia, že prijatie Ježišovho posolstva ohrozuje ich vlastnú bezpečnosť, už pre nich nie je výhodné nasledovať svojho učiteľa, a len čo ho zatkli, „vtedy ho všetci opustili a rozutekali sa“ (Mk 14, 50).

Náklonnosť učeníkov voči Ježišovi bola diktovaná ich ambíciou sedieť po jeho pravici a ľavici v jeho sláve (Mk 10, 37), ale keď si uvedomia, že nasledovať Ježiša znamená ísť v ústrety prenasledovaniu a smrti, potkýnajú sa o vlastné ambície. Slovo, ktoré do nich Ježiš hojne zasieval, zostalo sterilné a neprinieslo úrodu.

Ježiš prirovnáva prenasledovanie k účinkom slnka. Slnko je pre rastlinu životne nevyhnutné. Ak rastlina uschne, príčinou nie je slnko, ale to, že nemá korene.

Ak sa posolstvo vo veriacom hlboko zakorení, prenasledovanie pre neho nemá ničivé následky, ale stáva sa naopak zdrojom života, pretože je schopné uvoľniť vitálnu energiu, ktorá bola dovtedy neznáma aj pre samotného človeka.(25)

18 A iné, zasiate do tŕnia, je u tých, čo počúvajú slovo,

19 ale potom sa vlúdia svetské starosti, klam bohatstva a všelijaké iné žiadostivosti, slovo udusia a ostane bez úžitku.

Tretia kategória je najtragickejšia. Zem, na ktorej rastie tŕnie, je podľa biblického ponímania prekliata.(26)

Tu je síce pôda hlboká a dobrá, zrno hneď vzklíči a rastlina rastie, ba takmer prináša plody, ale zem je zarastená aj burinou, ktorá vyrastala spolu so zasiatym semenom a nakoniec rastlinu udusila.

Týmto obrazom Ježiš vystríha pred zhubnými následkami, ktorým sa vystavujú tí, čo vidia v bohatstve jediné riešenie svojich existenčných problémov. Bohatstvo človeka nikdy neuspokojí, ba naopak, vznecuje v ňom stále nové túžby a požiadavky, ktoré v ňom neustále vyvolávajú obavy o ekonomickú situáciu. Je v začarovanom kruhu, ktorý sa nikdy nekončí.(27)

V Matúšovom evanjeliu Ježiš používa výraz „zakalené oko“, tradičné zobrazenie lakomstva (Dt 15, 9), a napomína: „Lampou tela je oko. Ak bude tvoje oko čisté, bude celé tvoje telo vo svetle. Ale ak sa tvoje oko zakalí, bude celé tvoje telo vo tme. A keď už svetlo, čo je v tebe, je tmou, aká bude potom tma sama?!“ (Mt 6, 22 – 23).

Jediným kritériom hodnoty človeka je pre Ježiša jeho štedrosť, pretože všetci môžu byť štedrí.

Iba jediná kategória ľudí nemôže byť štedrá: boháči. Keby boli štedrí, neboli by bohatí. Človek, ktorý je neustále v zajatí túžby po majetku, neustále je ustarostený o ekonomickú situáciu, čo mu zabraňuje byť štedrý. Práve preto Ježiš kategoricky vylučuje bohatých zo spoločenstva kráľovstva.(28)

Ježiš nás nabáda, aby sme si dávali pozor na vábenie bohatstva, ktorého postupné účinky (prenikajú donútra) nakoniec udusia posolstvo a človek zostane sterilný, bez plodov.(29)

20 A do dobrej zeme zasiate je u tých, čo počúvajú slovo a prijímajú(30) ho a prinášajú úrodu: jedno tridsaťnásobnú, druhé šesťdesiatnásobnú a iné stonásobnú.“

Ideálnym terénom pre rast zrna je dobrá pôda, bez prekážok (skaly, bodľačie), ktoré by bránili rozvoju rastliny. V takejto pôde je úroda istá a postupný a neustály rast (tridsaťnásobný… šesťdesiatnásobný… stonásobný) umožňuje človekovi úplnú realizáciu a maximálny rozvoj.

Plnosť dosahovaná človekom závisí nielen od jeho úsilia, ale je aj ovocím Božieho konania, ktoré spolupracuje pri jeho vzraste. Prijatie Ježišovho slova človeka neumenšuje, ale umocňuje ho, pretože nasledovať Ježiša neznamená obetovať svoj život, ale naplno ho realizovať,(31) to znamená naplniť plán Stvoriteľa o človekovi, ktorý je povolaný byť na jeho obraz a podľa jeho podoby (Gn 1, 26).

Úprava elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2017

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Biblický výklad Alberta Maggiho

O autorovi

Skratky Svätého písma*

Úvod

Ak nerozumiete tomuto podobenstvu…

Podobenstvo o rozsievačovi (Mk 4, 1 – 20)

Boží dar

Zákaz kontrolovať

Kráľovstvo v záhrade

Heretický spasiteľ

Dvaja sluhovia

Zarážajúci rozsudok

Kamene pohoršenia

Ako odpúšťa Boh

Zásluha a potreba

Ateistické náboženstvo