Pavel Kohout

ÚSVIT

Kritika politického systému a návrh nové Ústavy pro Českou republiku

Pistorius & Olšanská

Příbram 2012

© Pavel Kohout, 2012

Obálka © Ondřej Slavík, 2012

ISBN 978-80-87053-80-5

Autor děkuje JUDr. Haně Marvanové za odbornou konzultaci.

I. Šero před úsvitem

V listopadu 1989, kdy jsem se statisíci dalších zvonil klíči na demonstracích, se zdálo, že končí období dlouhého temna. Ano, jistě, dostali jsme se z nejhoršího. Ale tma nebyla vystřídána slunečným ránem. Nastalo jakési přítmí, šero, které trvá doposud. Šero vyhovuje politickým manipulátorům, byrokratům a šíbrům všech barev. Kdo chce zničit svobodu a udělat to nenápadně, nebude zavádět diktaturu, cenzuru a podobné zastaralé instituce vzbuzující okamžitý odpor. Kdo chce zotročit národ vskutku elegantně, napíše špatné zákony. Zákony, které dovolují více výkladů, které jsou zmatené a nesrozumitelné. Zákony, které zavádějí v zemi politický systém, který umožňuje zneužívání veřejných prostředků a brání přirozené očistě veřejného života. Lid, lapený do pasti špatných zákonů, bude volat po pořádku – a politici jej nabídnou v podobě dalšího omezení svobod, dalšího prohloubení moderního nevolnictví. Zkuste si dnes otevřít malou domácí cukrárnu: nejspíš to vzdáte kvůli byrokratické šikaně.

Pološero v této zemi je dílem právníků a politiků, kteří začátkem 90. let zaváděli nový politický systém. A protože politický systém, stejně jako základ pro všechny ostatní zákony, je definován ústavou, vina padá na autory české ústavy. Nemá smysl uvádět jejich jména. Má smysl napravit jejich zlé dílo. Ale jak?

Tuto otázku jsem si kladl řadu let. Od roku 2002 jsem byl členem různých ekonomických komisí během různých vlád. Komise pro reformu veřejných financí, pro penzijní reformu, NERV, a to ještě není vše. Pokud však mohu uvést jedinou podstatnou zkušenost, zde je shrnuta do dvou odstavců:

Existují různé druhy politiků. Slušní a ti ostatní. Není pravda, že všichni přicházejí do politiky se špatnými úmysly. Ale všichni, bez jediné výjimky, jsou nakonec systémem převálcováni. Ti nejslušnější sami poměrně rychle odejdou. Nebo se někdo včas postará, aby byli odsunuti na okraj. Dále jsou tu příslušníci šedé zóny, kteří mlčí a hlasují podle instrukcí vedení. Často říkají „ano, jistě, mám svůj názor, ale objektivní okolnosti mě nutí hlasovat jinak“.

A nakonec jsou v politice ti skutečně špatní. Ti, kteří považují veřejné finance za přirozené rozšíření stranické pokladny a kteří masivně profitují z korupce. A v rámci dosavadního ústavního systému jsou to právě oni, kdo budou vždy mít navrch, neboť jejich pozice je téměř neotřesitelná, dokud se systém nezmění. Neexistuje ani podstatný rozdíl mezi pravicí a levicí, neboť dosavadní mechanismus pobízí politiky, bez rozdílu ideologie, aby sledovali v první řadě vlastní osobní zájmy. V druhé řadě zájmy strany.

Toto je základní zjištění z nepočítaného množství schůzí, zasedání a výborů. Zjištění zaplacené nemalou časovou investicí.

Jinými slovy: není pravda, že „všechno je v lidech“, jak tvrdí dávno omleté klišé. Český národ není méněcenná rasa nevolníků, kterou musí učit disciplíně někdo civilizovanější. Jde o celou sérii systémových chyb. Například volební systém, který ve své podstatě pochází již z rakouské ústavy z roku 1868, nikdy nevedl ke stabilní vládě.

Ve svých mladších a naivnějších letech jsem věřil, že politika funguje jako kyvadlo mezi pravicí a levicí, přičemž pravice se zajímá o budování bohatství a levice o jeho přerozdělování. Jenže tak to není. Česká politika zdegenerovala v politikaření. Pravice i levice se zajímají jen o to, jak extrahovat maximum peněz z pracujících občanů. Ve státní správě vládne byrokracie a naprosto neskutečná míra ignorantství a odborné nekompetence. A zlé úmysly.

Někteří tvrdí, že vše je záležitostí politické kultury. A že je třeba času. Dobrá, čas je kouzelná veličina. Od dobytí Anglie Vilémem Dobyvatelem v roce 1066 to trvalo přesně 884 let, než se ustálila dnešní podoba britské demokracie se všeobecným rovným volebním právem a vyspělou politickou kulturou. Vezměme si Českou republiku, kde se o moc různě dělila a dělí řada dalších velkých i menších dobyvatelů veřejných financí. Kolik stovek let pěstování politické kultury bychom potřebovali?

Též jsem dříve naivně věřil, že blahodárný vliv vyspělého Západu pomůže překonat dětské nemoci mladé demokracie. Stal se přesný opak.

Tradiční demokratické státy upadly do krize finanční i morální, neboť desítky let zadlužování vykonaly své nešťastné dílo. Západ již nelze považovat za vzor hodný napodobení. Možná inspirace, ale nikoli napodobení. Některé takzvaně vyspělé západní země mohou spíše sloužit jako odstrašující příklad, jak nespravovat veřejné finance. Jde zejména o devastující vliv výhod, kterými populisté uplatí voliče na úkor budoucnosti.

Demokratické západní země budou teprve řešit následky rozpočtového populismu, tohoto zhoubného nádoru demokracie. My, doposud relativně málo zadlužení, musíme myslet na budoucnost. Je třeba vyvarovat se dluhového otroctví.

Tato kniha si klade nemalý cíl: změnit tuto zemi. Jak?

První část je vlastně sborníkem článků. Tyto články jsem psal v průběhu několika let v důsledku různých podnětů. Týkají se ústavy, odpovědnosti, správy a řízení veřejných záležitostí. Uvádím je proto, abych dokumentoval myšlenkový proces, který vedl až ke vzniku této knihy.

Sborník článků zabírá poměrně široké a heterogenní spektrum témat, například:

–

historické zkušenosti a problémy s většinovým volebním systémem v Británii historické zkušenosti a problémy s většinovým volebním systémem v Británii historické zkušenosti a problémy s většinovým volebním systémem v Británii

–

selhání českého poměrného volebního systému

–

ústavní zákony o vyrovnaném rozpočtu a podobná opatření

–

historie rozpočtového populismu v Řecku

–

dědictví politického systému Rakousko-Uherska

–

konflikty v hospodaření organizací bez vlastníka, zejména politických stran.

Druhá část knihy je monotematicky věnována hrozivé expanzi veřejných výdajů. Pro politika je zvyšování výdajů nejsnazší cestou, jak si koupit voličské hlasy.

Právní a politické systémy dnešního Západu vznikaly během 18. a 19. století. Tehdy byly daně a veřejné výdaje v mírových dobách tak nízké, že nikoho nenapadlo vymýšlet ústavní pojistky proti přehnanému zadlužení. Situace se však zásadně změnila po roce 1970. Tehdy začala expanze rozpočtového populismu, která vedla až k finanční krizi v Řecku a v dalších zemích Evropy.

Tato část knihy tedy popisuje příčiny vzniku nadměrného veřejného zadlužení, ukazuje nebezpečí tohoto vývoje a nakonec rozebírá možnosti řešení v podobě ústavního limitu na veřejné výdaje.

Třetí část knihy obsahuje samotný text návrhu nové Ústavy pro Českou republiku. Proč nová ústava? Protože je třeba změnit systém. Základní systémová změna se neobejde beze změny jeho jádra. Výměna politiků nic neřeší. Je třeba nahradit špatně fungující „operační systém“ státu na nejhlubší systémové úrovni.

Tato kniha nevznikala snadno ani rychle. Je výslednicí mnoha let zkušeností, nadějí, zklamání a nových nadějí. Současný český politický systém je nefunkční a je třeba změnit jej zásadním způsobem. Tato kniha říká proč a říká i jak. Naděje na skutečný úsvit stále žije.

Pavel Kohout, Praha 28. září 2012

Table of Contents

Pavel Kohout Úsvit

I. Šero před úsvitem