Copyright © Josef Pecinovský, 2017

Cover Illustration © Žaneta Kortusová, 2017

Cover Art © Lukáš Tuma, 2017

Czech Edition © Nakladatelství Epocha, 2017

ISBN 978-80-7557-467-1 (ePub)

ISBN 978-80-7557-468-8 (mobi)

Obsah

Prolog

Kapitola 1 Trosečníci

Kapitola 2 Demetrios

Kapitola 3 Quenthové

Kapitola 4 Návrat

Kapitola 5 Základna

Kapitola 6 Znovu Quenthové

Kapitola 7 Démon

Josef Pecinovský

Kapitola 1

Trosečníci

Ptáte se, kdo jsem? Rád bych vám to řekl, ale nevím, zda mi uvěříte. A pokud mi uvěříte, nevím, zda to pochopíte. Ne, nemyslím si, že jste slabomyslný. Ale já jsem, abych to tak řekl, neobvyklý.

Ano, jsem člověk. O tom nemůže být pochyb.

A že jsem se octl s vámi v tomto člunu? To je jen dílem náhody. Že jsem se octl na Zemi, to už ale náhoda není.

Pronásledují mě. Kruh kolem mne se stahuje. Vím, že mě brzy dostihnou.

Říkáte, že jste se plavil na velké zaoceánské lodi a že vás cosi smetlo z paluby. Cosi jako vítr.

Vyprávěl jste mi svůj příběh. I vy, jak se zdá, patříte mezi podobné nešťastníky. Vaše loď byla rovněž určena ke zkáze, a tušíte, že to byl běžný pojišťovací podvod. Možná mi jednou vysvětíte, co to je. Možná na to ještě bude čas. Ale teď zbyl jen tento člun, a my dva. Hledáte ostatní?

Zatím ještě žijeme, to je důležité.

Raději teď poslouchejte. Dostal jsem záchvat sdílnosti. Původně jsem si myslel, že si vše vezmu s sebou tam dolů. Hodlal jsem totiž utonout, je to jeden z mála spolehlivých způsobů, jak mohu vše skončit. Tím druhým je useknutí hlavy, ale to se bez asistence někoho jiného dělá dost špatně.

Ne, nežertuji. Vy myslíte, že toto je situace vhodná pro žerty? Vypadá to pěkně beznadějně! Moře všude kolem nás, do člunu teče, a nikde žádná loď. Nouzové zásoby někdo ukradl, a slunce pálí o sto šest. Nemáme nic, jak dlouho můžeme přežít? Budu krutý. Když nic nepodnikneme, tak vám zbývají dva dny, mně možná týden. Pak nás slunce zahubí, pokud dřív tenhle kus dřeva nepůjde ke dnu. Vím, měl bych skočit přes palubu a nechat se unášet vlnami, dokud mi budou stačit síly, a pak klesnout ke dnu a utonout tak, jak jsem plánoval. Jenže mám tak silné podvědomí, které nepřipustí, abych přestal plavat, a já vydržím plavat pěkně dlouho. To vy jste mě vytáhl do člunu. Budiž, děkuji vám, i když jsem o to dvakrát nestál.

Tak teď vám nezbude než mě poslouchat. Povím vám to, co nikomu jinému.

Povím vám pravdu o Arestonu.

✳ ✳ ✳

Nepředpokládám, že byste právě vy byl někdy klientem Arestonu.

Ovšemže ne, mám pravdu. Říkáte, že jste četl Terstegena? To nám věci trochu usnadní. Jste tak trochu v obraze, víte, o co jde. Terstegen napsal poutavou reportáž, čte se jako román. Popisuje krutosti, které se na Arestonu odehrávaly, ale nepíše zdaleka vše. Přesněji řečeno, on by rád vše napsal, ale nakonec ustoupil tlaku a popsal vše v rozumné míře.

Na Zemi neexistuje svoboda projevu, to jistě víte. K uším obyvatelstva se dostane jen to, co projde desítkou filtrů. Mnohé pálí představa, že by se svět měl dovědět, co se skutečně děje na Arestonu.

Ano, já to vím. Měl jsem tu čest Areston navštívit, měl jsem tu čest diskutovat s jeho posádkou, měl jsem tu čest s Arestonem cestovat. Z vůle vlastní i jiných.

Proto vám vidím na očích otázku, která vás trápí stejně jako mnohé další. Všichni by chtěli vědět, co je to vlastně Areston, kde se tu tak najednou vzal, a jak se to vůbec stalo.

Mohu vám dát odpověď, ale budu informace jen dávkovat. Areston je vězení. Velmi rafinovaný, sofistikovaný kriminál, z něhož není úniku. To je ale velmi zjednodušená představa.

Areston není jen vězení. A vůbec to není Areston, to je jen pojmenování pro ono těleso, které si pronajala Země a které mu dali muklové.

Existuje několik desítek typů lodí–poutníků. Model Cykloterris. Ani jeden z nich není a priori postaven jako vězeňský…

Proč jsem se odmlčel? Pocítil jsem naději, je tady někde v okolí. Naději pro vás, ne pro sebe. Vypadá to, že přežijete. Vy ano, já ne. Já nechci. Obávám se, že v nejbližší době nebudete ochoten nikomu vyprávět to, co se tady dovíte, ale já bych byl rád, abyste si to zapamatoval. Přesně, slovo od slova. Je na vás, jak s těmi informacemi naložíte. Že to nedokážete? Něco s tím uděláme, ale napřed si musíme udělat pohodlí.

Potřebuji vaši pomoc. Vidíte, že mám zlomenou ruku. Krvácím. Je to velmi nepohodlné. Sice tu není riziko, že by kosti srostly chybně, ale já chvílemi cítím bolest, a to je nepříjemné.

Nejste lékař, já také ne, ale dobře vím, jak takové zranění napravit. Chce to jen šikovný hmat, zatáhnout za paži tak, aby se kosti postavily proti sobě. Musíte to udělat vy, já to nedokážu.

Uchopte mě za zápěstí a táhněte k sobě, víc, silněji. Hrome, přece jste dospělý chlap, musíte něco vydržet! Nedívejte se sem, jen poslouchejte mé pokyny. Pevně držte a táhněte.

Uf, tak ještě jednou. Nešetřete mě. Neptejte se tak hloupě, jistěže mě to bolí. Musím to vydržet a vy prostě táhněte. To je ono. Teď trochu do strany. Pootočit. Ne, na druhou stranu. A ještě víc, a teď pomalu povolte. Zdá se, že je to v pořádku.

Tady máte kus dřeva. Nebojte, je to jen odlomená tříska z té sedačky, co už nám není k ničemu. Udělejte mi dlahu. Stačí dvakrát ovázat. Jistě, žádné lano tu nemáme, je to jen kus mé kombinézy.

Mám ještě pochroumaný kotník, ale tam není třeba žádný zásah, ten výron se vstřebá sám. A právě tak rána na hlavě.

A teď vy. Já vím, že vám nic není, kromě toho, že máte žízeň, bolí vás hlava a je vám v noci zima. Až vyjde slunce, tak vám pomohu.

Dejte sem hlavu a chvíli vydržte, nebojte se, nechci vám ublížit. Seďte a nehýbejte se. Bude to možná trochu nepříjemné, ale jen nepříjemné. Ne, bolet to nebude.

Říkáte, že vás přešla bolest hlavy? Je vám tepleji. Ano, to souhlasí, to jsou jen vedlejší účinky. Správně, měl jste cítit mravenčení tady vzadu, v zátylku, a to mělo přejít až do spánků. Stalo se to? Dobře.

Teď si budete pamatovat vše, co řeknu, i kdybyste nechtěl. Jen si pak dejte pozor, komu to budete vyprávět.

Table of Contents

Kapitola 1 Trosečníci