Ľubomír Kováčik

Príbehy o Maekarovi

Ukážka z elektronickej knihy

Paladin Maekar

I

Keď Maekar konečne po dlhých rokoch opustil hrad Toragard – školu paladinov, mal z toho obrovskú radosť. Bol taký nadšený, že premýšľal, kedy sa tak naposledy cítil. Asi nikdy.

Nie, že by sa mu tam nepáčilo, ale vo svete bol naposledy ako malý chlapec. Z hradu nikdy neodišiel a cítil sa tam ako vo väzení. Pripadalo mu to, ako keby tam bol už celú večnosť, celý život. Ako to teraz vyzerá za jeho múrmi nemal tušenie. Zmenilo sa to nejako vo svete od kedy tam bol naposledy? Netušil. Niekoľko krát ho napadlo utiecť, ale vždy si to nakoniec rozmyslel.

Ostatný jeho kamaráti chodili do sveta a plnili tam rôzne úlohy s majstrami paladinmi. Bojovali s rôznymi príšerami, banditmi a ostatným zlom. Vykonávali to, k čomu bol paladin predurčený. Chránili svet ľudí pred temnotou.

On jediný musel zostať v Toragarde všetky tie roky. Oproti ostatným si pripadal menej cenný a častokrát bol kvôli tomu smutný. Nechápal, prečo práve jeho stretol taký osud. Bol netrpezlivý, ale nesťažoval sa, vydržal to. Časom ho napadlo, že možno ide len o skúšku a ak vytrvá, odmena na seba nenechá dlho čakať.

Zo všetkého najviac mu chýbala rodina, s ktorou po vkročení do hradu prerušil akúkoľvek komunikáciu. Nevedel, čo robia, ako sa majú, proste nič. Bolo to, akoby prestali existovať.

Keď bol ešte chlapcom, najviac mu chýbala mama a zopár nocí kvôli tomu preplakal. Mal s ňou úžasný vzťah. Trvalo dlhý čas, než si na život bez nej zvykol. To, že ho ale dali paladinom bola pocta ako pre neho, tak pre nich a nezazlieval im to. Robievali to všetky významné rody, aby prezentovali ich meno. Prisahal si, že jedného dňa sa vráti domov k svojej rodine a ukáže im, že vyrástol v muža, na ktorého môžu byť hrdý.

Maekar mal chudú, ale svalnatú postavu, zlaté vlasy spadajúce po plecia a modré oči.

Pred pár dňami dovŕšil vek dvadsiatich rokov, čo u paladinov znamená vek dospelosti a bolo mu dovolené po náročnej a nebezpečnej záverečnej skúške opustiť hrad a vydať sa do sveta konať dobro. Okamih, na ktorý tak dlho čakal konečne prišiel. Bol z toho tak nadšený, že skoro tomu nemohol uveriť.

Jeho jedinou zbraňou bol dlhý runový meč, ktorý si sám skul v horúcej peci za dozoru najmocnejších paladinov. Jeho zbraň bola dokonalo vybrúsená a veľmi ostrá na dotyk. Už teraz ľutoval toho, kto mu skríži cestu. Bol pripravený rozdávať smrť.

Pri odchode z Toragardu dostal Maekar od majstrov úlohu. Než sa však pustí do plnenia svojej prvej misie, rozhodol sa, že si najprv užije trochu zábavy. Je vo svete po mnohých rokoch a to musí osláviť.

Po dorazení do mestečka Hark, kde ho čakali povinnosti, miesto k starostovi, ktorý ho vyzeral už asi dva dni zamieril do domu radosti. Starosta môže ešte chvíľu počkať. Čakal dva dni, tak jednu hodinu naviac isto vydrží.

Paladinovia mali zakázané hľadať rozkoš a potešenie v ženskej náruči, ale to bolo Maerakovi v tejto chvíli jedno. Na tento zákaz nikdy nedbal a nemienil sa ním obmedzovať ani teraz. Bol dospelým mužom a ženy sa mu páčili. Zvlášť mladá kuchárka zo školy, s ktorou trávil veľa voľných chvíľ v jej posteli. Keď si na ňu spomenul, na tvári sa mu objavil široký úsmev a v nohaviciach mu zostalo tesno. Dúfal, že miestne ženy budú rovnako krásne a šikovné, ako jeho obľúbená kuchárka. Ona mu bude z Toragardu chýbať najviac.

V nevestinci bolo veľa pekných žien, ale pozdávala sa mu len jedna. Nevedel prečo, ale vlastným spôsobom bola okúzľujúca. Niečím ho priťahovala. Bola v jeho veku a mala krásnu tvár s dlhými ryšavými vlasmi. To nebolo však to, čo sa mu na nej páčilo. V rozpakoch bol z jej veľkých pekne tvarovaných pŕs. Ostatné ženy sa jej v tomto nemohli rovnať a pre neho bola jasnou voľbou.

„Kto si?“ spýtala sa ho, keď sa zatvorili do izby. „Si tu prvý krát? V meste som ťa ešte nevidela.“

„Nie som nikým. Bude lepšie, ak moja identita zostane neodhalená.“

„Prezraď mi to prosím.“ Naliehalo na neho dievča.

„Kým som nie je v tejto chvíli dôležité. Radšej sa sústreďme na zaujímavejšie veci.“ odpovedal jej so šibalským úsmevom a začal ju vyzliekať. To, že je paladinom jej nemal v úmysle prezradiť. Bol si istý, že bojovníka svetla ešte v žiadnom bordeli nevideli.

„Podľa mňa si vojak.“ pokračovalo dievča vo vyzvedaní.

„Prečo si to myslíš?“

„Videla som tvoj meč a máš úžasne telo.“

„Máš bystrý zrak.“ usmial sa Maekar.

„Takže si isto vojak.“

„Možno som a možno nie.“

„Si záhadný, to sa mi páči.“

„Nestretávaš veľa záhadných mužov?“

„Nie. Len obyčajných roľníkov.“

„Aj roľníci môžu byť záhadný.“

„To sa mýliš. Majú nudnú prácu, ich život stojí za nič. Roľníci sú sami o sebe nudný.“

„Ale sú dôležitý. Kto by obrábal polia ak by nebolo nudných roľníkov?“

„Máš pravdu.“ zasmialo sa dievča. „Asi nikto.“

„Máš prekrásny úsmev a veľa ďalších predností. Musíš byť veľmi žiadaná.“

„Zopár chlapov za mnou chodí. Dokonca niekedy aj vojaci. Ale to len výnimočne. Žiadny z nich však nevyzerá, ako ty. Prečo mi nechceš povedať kto si?“

„Ver mi, je to tak lepšie.“

„Čo ak by som to skúsila uhádnuť?“

„Myslel som, že budeme robiť niečo iné, ale nech sa páči. Môže to byť zábava.“

„Ale musíš sa priznať ak to uhádnem.“

„Sľubujem, že sa priznám.“

Dievča si paladina prezrelo od hlavy k päte. Zrak jej spadol na meč odložený v rohu, ale Maekar sa pred neho hneď postavil. Čo ak by spoznala paladinské runy na ňom? „Ľutujem, žiadne pomôcky.“ usmial sa.

„Tvoj meč ťa niečím charakterizuje.“ Hovorila zamyslene.

„Máš pre mňa svoj tip?“

„Si vojak.“

„To už si hovorila.“

„Si niečo viac, ako vojak. Možno kapitán, alebo generál?“

„Ani jedno, ani druhé.“

„Patríš k žoldnierom?“

„Nie.“

„Si...“

„To stačí. Nezaplatil som si ťa, aby sme sa rozprávali.“

„Ale...“

„Nie.“

„V poriadku.“ povedalo ryšavé dievča nakoniec. „Aj tak by som to asi neuhádla.“

Dievča pobozkalo paladina na krk a chytila ho za prirodzenie, ktoré mu hneď stvrdlo. Chvíľu ju nechal nech sa s ním zabaví, potom ju hodil na posteľ a prikryl svojim telom.

II

Maekar vyšiel z domu rozkoše v dobrej nálade, šťastným výrazom a širokým úsmevom na tvári. Dievča, ktorú si vybral bola presne podľa jeho gusta. Mala skvelú postavu, bola krásna a dokonalo tvarovaná. Dokonca bola aj zábavná. Ak niekedy náhodou bude znovu prechádzať cez toto mestečko, isto sa za ňou opäť zastaví. A ak tadiaľto prechádzať nebude, cestu si sem nájde, pretože bola lepšia, ako jeho bývalá milenka kuchárka, ale to očakával. Toto dievča bolo profesionálkou vo svojej práci a svoje peniaze si zaslúžila.

Paladin sa pobavil, oddýchol si a zabavil sa, takže teraz je na čase začať pracovať a preto si to namieril rovno k starostovi. Bol zvedavý, akú úlohu si pre neho prichystal. Jeho majstri mu toho veľa nepovedali, lebo sami nevedeli o čo vlastne pôjde. Na hrad prišiel len list so starostovou prosbou o pomoc. Žiadne ďalšie informácie sa v ňom neskrývali. Aj kvôli tomu paladinovia dlho rozmýšľali, či vyslať jedného z majstrov, alebo žiaka. Mohlo to byť nebezpečné a nad schopnosti učňa. Maekar ich ale nakoniec presvedčil, že je schopný zvládnuť akúkoľvek úlohu a tak nakoniec poslali jeho. Nech je to čokoľvek, bol pripravený. Bude sa musieť postaviť zúrivému vlkolakovi? Žiadny problém. Jeho očarovaná zbraň ho rozseká na malé kúsky. Alebo bude musieť zmerať sily s obrom? Taký súboj by ho potešil. A možno pôjde len o skupinku banditov, ktorí napádajú mestečko. Početná prevaha proti paladinovi nič neznamená.

Maekar trikrát silno zabúchal na starostove dvere a po malej chvíli sa z poza dverí ozval slabý ženský hlas. Potom boli počuť pomalé kroky a o nedlho sa otvorili dvere.

„Dobrý deň.“ pozdravila staršia pani. „Ako ti môžem pomôcť?“

„Prišiel som za starostom.“ Odvetil jej hneď Maekar a ženu obdaril svojim úsmevom. „Som si istý, že ma už očakáva.“

„A kto si?“

„Som paladin.“

„Paladin?“ začudovala sa žena. „A čo tu hľadáš?“

„Hľadám starostu. Je toto jeho dom nie?“

„Áno je.“ odpovedala stará žena a nedôverčivým pohľadom si zmerala návštevníka. „A čo od môjho syna chceš?“

„To radšej preberiem s ním ak to nebude vadiť.“

„Nehovoril, že by sme potrebovali paladina. Určite si v správnom meste?“

„Je toto predsa Hark nie?“

„Áno je.“

„V tom prípade som v správnom meste.“

„Dobre teda, chvíľu vydrž, hneď svojho syna zavolám.“ povedala žena a zatvorila za sebou dvere a viac sa už neukázala. Nereagovala ani na hlasné búchanie na dvere.

„Haló.“ volal Maekar. „Stará paní ste tam?“ Čo ju trafil šľak? pomyslel si a pokračoval v búchaní a kopaní do dverí. Do pekla s tou starou strigou.

Maekar si sadol na schody verandy a rozhodol sa, že počká dokiaľ niekto z toho domu nevyjde. Nešiel sem predsa toľko dní pre nič za nič. Z toho domu nakoniec bude musieť niekto vyjsť.

Sedel tam asi hodinu a prezeral si svoj meč. Rukou prechádzal po čepeli a spomínal, ako získal jednotlivé runy, keď sa pred ním ktosi zastavil.

„Už som ťa očakával pán paladin.“ povedal tučnejší muž.

„Ako vieš, že som paladin?“

„Prezradil ťa tvoj runový meč.“

„Samozrejme. Predpokladám, že ty budeš starosta.“

„Presne tak. A teba som už čakal pred niekoľkými dňami. Z Toragardu mi prišla odpoveď, že prídeš do týždňa. Mal som za to, že vy paladinovia ste dochvíľny.“

„Ospravedlňujem sa, ale moja cesta sa trochu skomplikovala.“ odpovedal Maekar a s úsmevom si spomenul, ako po ceste narazil na dve dievčatá, s ktorými sa dobre niekoľko krát zabavil.

„Nič sa nedeje. Som vďačný, že si k nám vôbec dorazil.“

„To je samozrejmosť. K svojej práci sa správam vždy zodpovedne a vykonávam ju, ako najlepšie viem.“ povedal Maekar, vstal a zasunul si zbraň späť do pochvy. „Takže, o akú prácu ide?“

„Poďme do môjho domu a tam ti všetko porozprávam pán paladin. Vlastne neviem prečo si nezaklopal na dvere. Moja matka by ťa vpustila dnu.“

III

Paladin a starosta sa usadili do trochu zaprášených, ale pohodlných kresiel. Matka starostu priniesla ovocný čaj a k nemu nejaké sušienky. Nevzdialila sa dokiaľ ich Maekar neochutnal a nepochválil. Za jeho pochvalu ho obdarila dlhým bezzubým úsmevom. Maekar jej úsmev oplatil a vzal si ďalší koláčik.

„Pán paladin...“ začal starosta. „mali by sme sa pustiť do práce, nech je náš problém, čo najrýchlejšie za nami.“

„Súhlasím.“

„Už dlhší čas trápi naše mestečko veľký problém.“

„Aký problém?“

„Popravde je to veľmi zvláštne. Nikdy som sa s niečím takým nestretol, pretože ide o to, že obeťami sú len muži.“

„To je podivné. Zomrel už niekto?“

„Nie, všetci sú našťastie stále na žive, nikomu sa zatiaľ nič vážne nestalo.“

„Mohol by si hovoriť konkrétnejšie? O čo tu ide?“

„Neviem, ako by som to vysvetlil.“ povedal starosta a na chvíľu sa odmlčal. Maekar si zatiaľ vzal ďalšiu sušienku a napil sa čaju. Dal starostovi potrebný čas nájsť tie správne slová. „Ide o to, že sa to stalo už aj mne.“ pokračoval starosta a začal sa červenať. „Preto sa mi o tom tak ťažko hovorí.“

„Stalo čo?“

„No, ako by som to... trochu sa hanbím.“

„Ide o niečo intímne?“

„Dalo by sa to tak povedať.“

„Mne sa môžeš zdôveriť s čímkoľvek. Už som sa stretol s kadečím.“ ubezpečil ho.

„Dobre teda. Jedného rána som sa zobudil a bol som akoby paralyzovaný. Nedokázal som sa pohnúť, nedokázal som ani ohnúť prst na ruke a mal som dokonca problém vysloviť čoby len jedno slovo!“

Maekar sa zatváril prekvapene. „Ako je to možné?“

„Tú noc som strávil v nevestinci.“

„No pozrime sa na starostu.“ usmial sa paladin.

„Ako som sa odtiaľ dostal späť domov si nepamätám. Nepamätám si dokonca ani to, ako dlho som tam bol a akú ženu som mal. Proste nič.“

„A nemal si len trochu vypité?“

„No dovoľ? Nerob zo mňa ožrana.“

„Ospravedlňujem sa, ale musím poznať každý detail.“

„Rozumiem a aby som pravdu povedal, možno trochu vypité som mal, ale kvôli tomu predsa nemôžem mať až také okno a byť nasledujúci deň ako po porážke.“

„A ako vieš, že si tú noc bol za kurvami?“

„Pretože to je moja posledná spomienka, ktorú si pamätám. Spomínam si, ako som tam vošiel a začal si prezerať ženy a potom už nič.“

„Posledné čo si pamätáš sú ženy. Je medzi nimi nejaká konkrétna?“

„Nie, možno. Ja neviem.“ Povedal starosta zúfalo a skryl si tvár do dlaní.

„V poriadku. Je ešte niečo, čo by mi mohlo pomôcť?“

„Zveril som sa s tým chlapom v krčme a oni sa jeden po druhom priznali, že sa im stalo to isté.“

„Presne to isté? Zobudili sa ráno paralyzovaný?“

„Áno, nie je to podivné?“

„Je to zvláštne.“

„Už si sa s niečím takým niekedy stretol?“

„Ak mám pravdu povedať, tak nie, nestretol. To však neznamená, že túto záhadu nevyriešim.“

„Mám teóriu pán paladin.“

„Akú?“

„Obávam sa, že sa v našom pokojnom mestečku usadilo nejaké zlo. Možno démon! A teraz sa tu priživuje a berie si z nás našu životnú silu.“

„Je to možné.“ Povedal zamyslene Maekar.

„Skutočne?“ zapišťal vystrašene starosta. „Možno nás nakoniec všetkých vyzabíja ak s tým niečo nespravíš.“

„Zatiaľ nikto nezomrel, nerobme predčasné závery.“

„Zatiaľ nie, ale môže to byť len otázkou času.“

„Ak by tu bol démon, ľudia by už dávno zomierali, tým som si istý.“

„Ako to?“

„Démoni nezvyknú nechávať svoje obete na žive. Neuspokojili by sa len s tým, že ťa nechajú paralyzovaného a s chýbajúcimi spomienkami. Zobrali by si aj tvoj život.“

„To je hrôzostrašné pán paladin. Musíš s tým niečo spraviť.“

„To mám aj v pláne. Porozhliadnem sa po meste a uvidím, čo zistím.“

„Všetci sme ti zaviazaný. Na tisíc krát ti ďakujeme.“

„To nestojí za reč. Je to moja práca.“

IV

Maekar vôbec netušil, kde začať. Pred starostom chcel vyzerať ako profesionál, ako skúsený paladin, ale opak bol pravdou. Bol úplným amatérom a nemal potuchy, čo robiť, alebo kde má vôbec začať. Bolo tu veľa nejasností, ktoré bude musieť najprv objasniť. Jeho úloha môže byť ťažšia, ako si zo začiatku myslel. Možno by mu skôr vyhovovali tí lúpežníci, alebo obor. Proste by prišiel, všetkých by pobil a úloha by bola splnená. A mohol by ďalej pokračovať vo svojich cestách, ako hrdina. Mohol by si hovoriť hrdina z Harku. Bol by to jeho prvý z mnohých titulov a všetci by ho mali radi. Ďalšie úlohy a žiadosti o pomoc by sa len hrnuli. Ľudia v problémoch by si ho sami volali, aby im pomohol. Len jeho a nikoho iného. Taký život by sa mu páčil. A aby takého života dosiahol, bude sa musieť posnažiť a vyriešiť úlohu, ktorá mu teraz pristála pred nosom.

Ak starosta hovoril pravdu, niečo sa tu skutočne dialo. O tom nebolo pochýb. Mal by si to celé vypočuť od chlapov, ktorých starosta spomenul.

Svoje kroky namieril smerom do krčmy, kde dúfal, že bude mať šťastie a na niečo narazí. Niekto si toho môže pamätať viac, ako ostatný a navedie ho správnym smerom.

Dokopy vypočul asi dvadsiatich mužov. Moc mu toho nepovedali. Niektorí ešte menej, ako starosta, ale niektorým sa jazyk celkom rozviazal. Bolo ich päť. Paladin ich pozval na pivo a zavolal všetkých k jednému stolu a tam ich začal jedného po druhom vypočúvať.

Chlapi sa mu predstavili, ale ich mená boli pre neho nedôležité a tak si ich nezapamätal. Miesto toho si ich nazval po svojom. Prvý muž, druhý, tretí, štvrtý a piaty. Dostali mená presne tak, ako sedeli.

„Hovoríte, že všetci piati ste boli v dome rozkoše v jeden deň?“ spýtal sa Maekar.

„Áno, náhodou sme sa tam stretli.“ odpovedal štvrtý muž.

„Zvyknete sa tam často stretať?“

„Vlastne áno, niekedy.“ povedal piaty. „Vždy na výplatu, keď si tie štetky môžeme dovoliť.“ zasmial sa aj s ostatnými a pripili si pivom.

„V ten deň si pripadáme, ako králi.“ prehovoril druhý muž.

„Ale hádam len jeden deň v mesiaci.“ podpichol ich paladin.

„Hádaš správne.“ odpovedal tretí. „Ja si vtedy však pripadám, ako kráľ kráľov.“

„Prečo?“

„Pretože mám doma ženu a ešte popritom chodím za kurvou. Vieš čo tým myslím.“ šibalsky sa usmial chlapík.

„Každý vie, že chodíš za kurvami, pretože ti tvoja ženuška nechce dať.“ Ozval sa prvý muž.

„Lož!“

„Možno robí to isté, čo ty. Našla potešenie u iného a preto o tvojho červíka nejaví záujem.“ zasmial druhý.“

„Pozor na jazyk. Ak niečo také ešte raz vypustíš z úst, zle skončíš.“ pohrozil mu päsťou. „A v nohaviciach nemám červíka, ale anakondu!“

Všetci muži vybuchli od smiechu a paladin sa tiež trochu pousmial. „Čomu sa rehocete?“ nechápal druhý muž. „Vy mi neveríte?“ postavil sa na stôl, stiahol nohavice a všetkým ukázal svoju pýchu.

„Prosím obleč si tie nohavice, lebo sa to tu vymyká z pod kontroly.“ požiadal ho Maekar a na chvíľu odvrátil zrak. „Nepotrebujem, aby ste si ich tu ešte začali porovnávať. Na vaše prirodzenia nie som zvedavý.“ druhý muž poslúchol a opäť si sadol. „Radšej sa vráťme k téme.“ pokračoval paladin. „Po návšteve domu rozkoše ste sa všetci piati nasledujúce ráno zobudili paralyzovaný?“

„Do pekla, presne ako hovoríš.“ odpovedal piaty. „Myslel som, že je so mnou koniec, že ma porazí. Nikdy som taký pocit bezmocnosti nezažil. Nedokázal som sa ani len pohnúť.“

„Áno, presne tak.“ dali mu za pravdu ostatný.

Žeby sa v nevestinci niečo skrývalo? Nejaká čarodejnica, čo nevie čo od radosti? Zamyslel sa Maekar. „Teraz mi povedzte, čo presne si z noci v nevestinci pamätáte.“

„Nič moc.“ hovorili. „Útržky.“

„Útržky čoho?“

„Ženy.“ povedal druhý.

„Ženy s rohami.“ ozval sa piaty.

„Ženy s kopytami.“ hovoril štvrtý.

„Neznie to šialene?“ spýtal sa prvý muž.

„Nie, neznie. Všetko je možné a čokoľvek mi môže pomôcť. Každý detail, akákoľvek informácia.“

„Podľa mňa by bolo najlepšie hľadať stopy v nevestinci.“ navrhol tretí.

„Budeš predstierať, že si obyčajný zákazník a zatiaľ si to tam celé poriadne omrkneš.“ nabádal ho štvrtý.

„A rovno si tam môžeš pekne užiť!“ zreval druhý.

„Kódex mi zakazuje niečo také urobiť.“

„Ale no tak! Netvrď mi, že paladinovia nechodia za ženami. Niečoho takého by sa nevzdal žiadny normálny chlap.“

„Z nejakého dôvodu je to zakázané a ja to musím rešpektovať.“ povedal Maekar a mrkol na svojich spoločníkov. „Myslím, že sa predsa len zájdem do domu rozkoše pozrieť a pohľadám tam nejaké stopy.“

„Pohľadaj tam stopy aj za nás a maj viac šťastia, ako my.“ hovoril prvý. „Proste si všetko pamätaj a nezobuď sa ráno paralyzovaný a ak ti môžem poradiť, choď za tou mladou čiernovláskou. Tá ti ukáže tie najlepšie stopy.“

„Blondína je lepšia!“ hovoril presvedčivo piaty.

„Nech je to ako chce, ja tam idem naozaj len hľadať informácie. Nezabúdajte na môj kódex.“

V

Vďaka rozprávaniu chlapov mal Maekar tušenie o čo tu ide. Nudiacu sa čarodejnicu hneď vylúčil. Starosta nebol ďaleko od pravdy, predsa len bolo možné, že sa v Harku usadil nejaký démon. A nebol ním nikto iný, ako sukuba – démonka hriechu. Nevestinec bol pre sukubu dokonalým útočiskom. Chlapi za ňou chodili dobrovoľne a ona si z nich mohla ešte vyberať. Žeby sa jej ale páčil aj tučný starosta? To nedávalo žiadny zmysel. Byť on sukubou, dvakrát by si premyslel, či pojať tučného a neatraktívneho starostu za milenca. Bolo však možné, že nerobila rozdiely. Kto vie, ako démoni vlastne rozmýšľajú.

Jedna vec sa mu ale na celej situácii nezdala. Sukuby vždy po styku svojich milencov zabijú. Ak ide naozaj o tento druh démona, prečo tu je kopa chlapov, ktorí sa sťažujú na stratu pamäte miesto toho, aby ležali hlboko pod zemou? Bolo to všetko veľmi podivné. Je možné, že nakoniec pôjde o niečo úplne iné.

Paladin otvoril dvere nevestinca a vstúpil. Tentoraz prišiel bez svojho meča a zahalený pod cestovným plášťom. Ak sa tu naozaj skrýva démon, nemôže riskovať odhalenie skôr, ako ho nájde. Mohol by mu ujsť s popod nosa. Ak už však neutiekol po jeho prvej návšteve.

Asi polovica dievčat bola na prízemí a venovala sa hosťom a druhá polovica bola zatvorená na poschodí v izbách. Maekar sa sústredil a všetky si prezrel. Ak sa mal priznať, mal čo robiť. Niektoré ženy boli skoro celé nahé a ostatné boli úplne bez oblečenia. Ako sa tu má sústrediť? Pohľad mu spadol na ryšavé dievča, s ktorou strávil príjemné chvíle. Mohla by mu pomôcť a poskytnúť nejaké informácie. Je možné, že si všimla niečo nezvyčajné. Bol ochotný jej dať aj nejakú tú mincu navyše a tak si ju opäť zaplatil a odviedol hore do izby.

„Vidím, že sa ti to so mnou naposledy páčilo.“ usmialo sa na neho.

„Máš pravdu, prišiel som si po druhé kolo.“ odpovedal paladin a začal sa vyzliekať. Dievča spravilo to isté a celá sa odhalila. Pri pohľade na jej krásne telo sa Maekar vzrušil. Hneď zabudol na prácu. Pracovať môže aj potom. Ryšavé dievča ho vzalo do postele a vpustilo do seba.

Keď bolo po všetkom, dievča sa oblieklo a dala sa na odchod. Paladin ju však požiadal, aby ešte chvíľu zostala.

„Rád by som sa s tebou porozprával.“ povedal jej.

„Porozprával?“ zasmiala sa. „O čom?“

„Chcem vedieť tvoje meno.“

„Povieš mi potom kto si?“

„Nie.“

„Tak ani ja ti nepoviem, ako sa volám.“

„Nevadí. Povedz mi teda niečo iné.“

„Čo také?“

„Potrebujem nejaké informácie.“

„Ponúkam potešenie, nie informácie.“

„Prihodím ti zopár mincí naviac.“

„Dobre teda.“ Povedalo dievča po chvíli premýšľania. „Aké informácie máš na mysli?“

„Možno sa ti budú zdať moje otázky zvláštne, alebo hlúpe, ale odpovedz mi prosím pravdivo.“

„Si ešte viac záhadnejší, ako predtým. Proste sa pýtaj, nech viem o čo ide.“

„Ktorá zo žien máva najviac chlapov?“

„To je naozaj divná otázka.“ začudovalo sa ryšavé dievča. „Prečo to chceš vôbec vedieť?“

„No tak.“

„Fajn, keď sa nad tým tak zamyslím, najviac ich má Tyra. Vedie tento podnik. Je síce už staršia, ale stále krásna a chlapi za ňou radi chodia a za jej služby ochotne platia. Volá ma mála ryšavka. Je to milá žena, ale mne príde trochu divná.“

„Prečo divná?“

„Má také zvláštne oči a párkrát sa mi zdalo, že...“ odmlčala sa.

„Že čo?“ naliehal na ňu paladin.

„Asi to bude znieť trochu bláznivo, ale raz, alebo dva krát sa mi zdalo, že som na jej hlave zazrela rohy.“

„Si si tým istá?

„Áno, nie som predsa blázon.“

„Isteže nie. Môžem ešte jednu otázku?“

„Kľudne.“

„Povieš mi svoje meno?“

Malá ryšavka si povzdychla. „Volám sa Hartridia.“

Paladin sa dievčaťu poďakoval, pobozkal ju na rozlúčku a vložil jej do rúk zopár mincí. Než z tohto mestečka odíde, ešte raz sa za ňou zastaví. A možno ju presvedčí, aby šla s ním. Je si istý, že by jej ponúkol lepší život aký vedie teraz.

Sukuba, čo vlastní dom rozkoše. Lepšie krytie ani nemôže mať. Jej pôsobenie však dnešným dňom končí. O to sa postarám.

Maekar pomáli schádzal dolu schodmi a z pod plášťa vytiahol dlhú a ostrú dýku. Predpokladal, že na sukubu mu bude stačiť. Pohľad mal uprený na Tyru. Nebolo ťažké ju spomedzi mladších dievčat nájsť. Divných očí, ani rohov si zatiaľ nevšimol, napriek tomu, že sa na ňu pozrel zrakom paladina.

Ľudia nechápali, čo sa to deje. Prečo má v ruke zbraň a čo má v úmysle s ňou spáchať. Pohľad Tyry sa stretol s jeho. Videla, ako sa k nej blíži s dýkou v ruke a obávala sa najhoršieho. Miesto úteku však zostala stáť, ako zamrazená.

„Odhalil som ťa.“ povedal jej.

„Čo tým myslíš?“ spýtala sa znepokojene.

„Ukáž mi svoju pravú tvár sukuba!“

Tyra hľadela na paladina s vytreštenými očami. „Musí ísť o nejaký omyl.“ povedala nervózne a začala pomáli pred ním ustupovať. „Nie som sukuba, to je nezmysel. Prosím odlož tú zbraň.“

„Nesnaž sa zo mňa robiť hlupáka. Viem, že si to ty.“

„Neviem o čom to rozprávaš.“

„Si obyčajná klamárka. Čo by som ale mohol očakávať od obyčajného démona, že áno.“

„Nie som klamárka a už vôbec nie démon. Som obyčajná žena.“

Maekar sa zasmial. „A toto ti mám akože uveriť? Tak to teda nie. Buď sa odhalíš sama, alebo ti k tomu pomôžem.“

„Musel si sa zblázniť chlapče. Kto vlastne si?“

„Som bojovník svetla, som štít a meč nevinných, som paladin.“ Povedal a runy na jeho meči, ktorý sa mu práve objavil v ruke, jasne zažiarili.

Ľudia v miestnosti si vymenili pohľady. Pred nimi stál symbol nádeje a hovoril, že Tyra, ktorú všetci tak dlho poznali, je démonkou. Našli sa medzi nimi takí, ktorí mu hneď uverili, verili slovu paladina, iný zasa nedali na Tyru dopustiť a bránili ju.

„Ak si paladin, tak prečo teraz ohrozuješ nevinnú ženu?“ Ozval sa ktosi.

„Táto žena je sukuba, je to démon, čo to nechápete?“

„Za Tyru by sme dali ruku do ohňa. Poznáme ju už roky.“

„Všetkých vás ovláda, ste v jej moci. Používa na vás svoju hypnotickú mágiu. Preberte sa a začnite normálne uvažovať.“

„Ale ja žiadnou mágiou nevládnem.“ Bránila sa Tyra. „Som len obyčajnou ženou.“

„Toto na mňa neskúšaj. Niekoľko ľudí videlo tvoje rohy, keď si si zrejme nedávala pozor.“

„Kto tvrdí takéto nezmysli?“

„Zopár chlapov a jedno z tvojich dievčat.“

„Ktoré?“

„Hartridia.“

„Hovoríš o mojej malej ryšavke?“

„Áno.“

„Nechápem prečo by si niečo také vymýšľala. Je to moje najlepšie dievča.“

„Najlepšie dievča? Tým chceš povedať že...“

„Že skoro všetci chlapi chodia len za ňou.“ Paladin sa pozrel na ostatné dievčatá, a tie slová Tyry potvrdili.

„Už dlho si lámeme hlavu nad tým, ako to robí.“ povedalo jedno z nich. „Nie je najkrajšia a chlapi bez slova behajú za ňou. Stačí, keď na niektorého z nich ukáže prstom.“

Som hlupák! Tá ryšavá je sukuba. Vedela, že idem po nej a tak ma poslala za nevinnou ženou aby mohla zatiaľ ujsť.

Paladin sa rozbehol späť hore schodmi do izby, kde ešte pred chvíľou strávil úžasné chvíle s ryšavým dievčaťom. Izba však bola prázdna, malá ryšavka tam už nebola.

Si idiot! Dvakrát si sa vyspal so sukubou. Zhrešil sa Maekar a skočil otvoreným oknom. Na zem dopadol s ľahkosťou mačky a prešiel do nacvičeného kotúľa.

V zemi boli odtlačky stôp, ktoré za žiadnych okolností nemohli patriť človeku. Skôr pripomínali kopytá.

Stopy smerovali von z Harku do lesa. Bol si istý, že ju ešte dobehne.

Sukuba pred ním neutekala, ako očakával. Myslel si, že ju bude loviť cez celý les až ju nakoniec unaví a dolapí. Miesto toho sedela na spadnutom strome a čakala až k nej Maekar príde.

Z ryšavých vlasov jej vyrastali dva rohy. Bola nahá a jej telo bolo ešte krajšie, ako predtým.

„Vedela som, že ma nájdeš.“ usmiala sa

„Nebolo to ťažké. Nechávala si za sebou stopy.“

„Chcela som, aby si ma našiel paladin.“

„Tak prečo si nezostala v nevestinci? Prečo si utekala?“

„Pretože sa chcem porozprávať medzi štyrmi očami. Bez ďalších svedkov.“

„Mala si utekať ďalej. Bola chyba myslieť si, že sa s tebou budem baviť.“

„Bolo to gesto dobrej vôle. Chcela som, aby si vedel, že nie som zlá.“

„Nie, ty nie si zlá, si len démonka hriechu. A niečo ti poviem. Démoni sú odporné vraždiace bytosti a ty nebudeš iná.“ paladin sa na chvíľu odmlčal a celú si ju detailne prezrel. „Veľmi sa mi páčiš. Je to škoda, že si to práve ty.“ povedal Maekar a tasil meč.“

„Prečo ma chceš zabiť? Nemusíš to robiť.“

„Mojou prácou je ničiť zlo.“

„Ale ja nie som zlo. Nikomu som neublížila.“

„Z tvojho pohľadu možno nie. Chlapi, s ktorými si bola to vidia inak. To je dôvod, prečo som sem prišiel. Kvôli tvojej hre.“

„Nehrala som sa. Len som im dávala potešenie.“

„Brala si mužom ich životnú silu.“

„Ani jeden sa nesťažoval.“

„Tak prečo si im brala spomienky?“

„Pretože som nechcela, aby ma niekto odhalil.“

„Bála si sa odhalenia, pretože ty do tohto sveta nepatríš, dobre to vieš.“

„Mám rovnaké právo tu žiť, ako ktokoľvek iný.“

„Svet patrí ľuďom, nie démonom. A ty si démon. Náš nepriateľ.“

„Som démon, to je pravda. Ale nezabíjam, ako ostatné sukuby. Nie som príšera. Nemáš dôvod brať mi život. Isto dokážeš rozoznať rozdiel medzi dobrom a zlom.“

V tomto má pravdu. Starosta hovoril, že nikto nezomrel. Bolo by odo mňa hlúpe zobrať jej život za to, že sa snažila len prežiť. Patrí to k jej prirodzenosti. Čo ma však potom? Prečo takto rozmýšľam? Mal by som ju na mieste usmrtiť, tak prečo váham?. „Máš pravdu, ale nemôžem ťa len tak nechať ísť. Mám úlohu a tú musím splniť.“

„Odídem a už nikdy o mne nebudeš počuť.“ ubezpečovala ho. „Nikto o mne nebude počuť.“

„A to ti mám veriť?“

„Nemáš dôvod neveriť mi.“

„Až na to, že si démonka hriechu?“

„To som, ale niektorí démoni dokážu byť lepší, ako ľudia.“

„Hlúposť.“

„Si ešte mladý. Nevieš, aký svet v skutočnosti je.“

Paladin chvíľu len tak stál a premýšľal nad jej slovami. Pohľad stále uprený na démonku. Dve myšlienky bojovali v jeho hlave a on netušil, ktorá nakoniec zvíťazí. „Choď si teda.“ povedal nakoniec. „Ale ak sa dozviem, že si niekomu ublížila, alebo zabila, prídem si po teba.“

„Budem si to pamätať.“

„Teraz mi zmizni z očí než si to rozmyslím.“

„V poriadku. Najprv ti ale musím dať odmenu.“

„O čom to hovoríš?“

„Musím sa ti odvďačiť.“ povedala sukuba a za sekundu prekonala vzdialenosť niekoľkých metrov. Začala Maekara bozkávať a dotýkať sa ho po celom tele. Paladin sa jej chvíľu bránil, ale nakoniec jej podľahol a nechal ju robiť svoje umenie. Ako paladin bol imúnny voči jej mágii, ktorou k sebe lákala mužov, ale ako chlap odolný nebol. Celý sa jej poddal a bolo mu jedno, že ona je démonka a on paladin, že boli nepriatelia na život a na smrť.

Koniec ukážky

ISBN 978-80-972860-3-3

Vytvorenie elektronickej verzie Dibuk, s. r. o., 2017

Vytvorené prostredníctvom Publico.sk

Table of Contents

Paladin Maekar

I

II

III

IV

V

VI

VII

VII

Padlý paladin

Temný paladin

Skúška