Copyright © The Magdalen Girls by V. S. Alexander 2017

Translation © Lenka Faltejsková, 2017

Copyright © ALPRESS, s. r. o.

Všechna práva vyhrazena.

Žádnou část knihy není dovoleno užít

nebo jakýmkoli způsobem reprodukovat bez písemného

souhlasu držitele práv, s výjimkou krátkých citací

nebo odkazů, které tvoří součást kritického hodnocení.

Z anglického originálu THE MAGDALEN GIRLS

přeložila Lenka Faltejsková

Redakční úprava Anetta Nová

Grafická úprava obálky Tomáš Řízek

Elektronické formáty Dagmar Wankowska, LiamART

Vydalo nakladatelství Alpress, s. r. o., Frýdek-Místek,

v edici Klokan, 2017

shop@alpress.cz

www.alpress.cz

FB- Nakladatelství-Alpress

Vydání první

ISBN 978-80-7543-631-3 (ePub)

ISBN 978-80-7543-632-0 (mobi)

Obsah

Prolog

KAPITOLA 1

KAPITOLA 2

KAPITOLA 3

KAPITOLA 4

KAPITOLA 5

KAPITOLA 6

KAPITOLA 7

KAPITOLA 8

KAPITOLA 9

KAPITOLA 10

KAPITOLA 11

KAPITOLA 12

KAPITOLA 13

KAPITOLA 14

KAPITOLA 15

KAPITOLA 16

KAPITOLA 17

KAPITOLA 18

Epilog

Poznámka autora

Poděkování

Prolog

Jeptišky se shlukly kolem dveří jako hejno černých much. Některé se nervózně chichotaly, jiné svíraly krucifix, zavěšený u boku, a pozorovaly tři mladé ženy ležící na zemi.

Sestra Anne, matka představená, je rozmístila jako na Golgotě, podobně jako na renesančních obrazech ukřižování. Trest nesmí zanechat viditelné stopy ani způsobit krvácení. Znesvěcení těla by řád Sester svatého vykoupení zneuctilo. Ne, hříšnice je třeba přimět, aby si svou chybu uvědomily prostřednictvím Kristovy lásky.

Trojici na podlaze knihovny nezdobil šarlat, nach ani azurová modř. Kompozice byla umně uspořádaná, přičemž nejhorší hříšnice ze všech, hezká světlovlasá Tereza, zaujímala Ježíšovo místo. O hlavu převyšovala dívky po své levici a pravici, sestry v hříchu. Do staré klášterní knihovny dopadalo odpolední světlo, v němž vířily částečky prachu a leskly se jako korálky. Pohled na dívky v prostých uniformách, s pažemi odevzdaně roztaženými a těly ztuhlými jako prkna, k nimž byly rádoby přitlučeny, vyvolával v sestře Anne skromné potěšení. Nechtěla jim ublížit; přála si, aby pochopily, kolik bolesti způsobily řádu. Nedokázala vystát neposlušnost a marnivé paktování těch hříšnic. Nikdy nezapomínala na nápravu a pokání, ani na lásku.

Jeptišky natahovaly krky, aby lépe viděly. Tresty sestry Anne pro ně nebyly ničím novým, ovšem ten dnešní představoval nečekaný zvrat. Matka představená se nad dívkami tyčila jako Duch svatý a opájela se představou, jak k nim proudí její láska.

Pokřižovala se: „Pokání,“ vyslovila pomalu s důrazem na každou slabiku, přesto sotva slyšitelně. Sehnula vysoké hubené tělo a poklekla nad Terezin obličej.

Dívka zírala do stropu, posléze zavřela oči. Tmavovlasá Monika, ležící napravo vedle Terezy, přímo soptila, oči plné nenávisti. Světlovlasá štíhlá Lea nalevo se modlila. Ji sestra Anne trestat nechtěla, protože na rozdíl od těch dvou byla dobrá. Přesto bylo třeba zlomit pouto mezi nimi.

„Víte, proč tu jste,“ pronesla sestra Anne. „Nemluvte. Jen poslouchejte.“ V očích měla podráždění. „Ublížily jste nám, poškodily jste řád svými slovy a skutky. Nesmíte zostouzet Pána, vzpouzet se Jeho vůli.“ Přemítala, nakolik ji hříšnice vnímají. Nejpozornější se zdála Monika, ale jen protože byla rozčilená. Proč ji ty holky tak zkoušejí?

„Budete tu ležet v pozici kříže, dokud se nepoučíte,“ pokračovala matka představená. „Musíte pochopit, co Ježíš vytrpěl. Nebudete jíst, pít, vyměšovat.“ Vstala. „Až vaše duše opustí zlo, budete se k nám smět připojit. Dělám to z lásky, abyste pochopily Krista a Jeho konání.

Tereza nepromluvila. Lea se tiše modlila. Monika na matku představenou plivla. Plivanec dopadl na lem hábitu. Jeptišky zalapaly po dechu. Sestra Anne požádala o utěrku. Jedna ze sester přiběhla a urážlivou tekutinu setřela.

„Máš se hodně co učit.“ Sestra Anne zaťala zuby. Poklekla vedle Moničiny natažené paže a z šerpy kolem pasu vytáhla kovovou jehlici. V dívčiných očích problesklo zděšení. Sledovala kov blížící se k její dlani.

Monika se posadila. „Vopovaž se!“

Matka představená zavolala na pomoc sestru Mary-Elizabeth. „Přidrž jí ruce na podlaze.“

Monika se vzpouzela, ale jeptiška byla silná a pevná jako žula, z níž byl postaven celý klášter. Vzápětí se dívka vyčerpaně vzdala.

Matka představená přejížděla jehlicí nad Moničinými dlaněmi a ostrým hrotem kreslila tvar kříže. „Kdybych tě nenáviděla, zabodla bych ti tu jehlici do dlaně, abys pochopila, co věděl Kristus. Jeho pronásledovatelé mu spílali. Chtěli, aby trpěl, a On skutečně trpěl. Nepřej si zemřít jako hříšnice. Přej si být spasena a vstoupit do nebe.“ Sevřela v dlani krucifix. „Sestro, zůstaň u nich. Je pomalu čas na modlitby.“

Jeptišky jedna po druhé zmizely. Sestra Mary-Elizabeth usedla na židli u okna a dohlížela na své tři svěřenkyně. Sestra Anne za nimi ještě zavolala: „Pamatujte, co jsem vám řekla. Mám vás ráda.“ Otočila se a zmizela v chodbě, tichem se nesl doznívající cvakot jejích podpatků na kamenných dlaždicích.

KAPITOLA 1

Červená růže, přišpendlená k šatům Teagan Tiernanové, působila nemístně. Dívka si chvíli hrála se zavřeným poupětem a dotýkala se pahýlů trnů, jež matka ze stonku odstříhala. Nakonec posunula květ na správné místo na levém rameni. Chvíli tam držel a vydával jemnou vůni, vzápětí znovu spadl do výstřihu. Po hodině v horku na faře bude růže stejně vlhká jako Teaganino zpocené tělo, a to ještě neodbila ani třetí.

Byla v pokušení hodit ji na postel ke svetru: připravila ho tam matka, jenže v nezvykle horkém dni nebyl zapotřebí.

Teagan napadal milion věcí, co by v neděli odpoledne dělala raději než to, co ji čeká – hostina na faře k uvítání nového kněze. Mohla by se svézt na motorce Cullena Kirbyho nebo s ním strávit odpoledne u řeky Liffey a vychutnávat chladivý vánek od vody.

Matka jí vybrala bílé saténové šaty. Teagan protestovala, že v nich vypadá jako školačka, rozhodně ne na šestnáct let, matka však trvala na svém.

„Tak pojďte už, ať nepřijdeme pozdě.“ Chodbou se rozlehly otcovy nervózní kroky. Volal na Teagan a manželku Shavon. „Zteplá mi whisky. Než dorazíme, punč už bude pryč. Jak se do toho ten dav pustí, všechno je hned v tahu.“

Teagan vzdychla. A co na tom? Otec si s sebou stejně vždycky bral vlastní placatku, bez ohledu na příležitost. Popadla hřeben, učesala se a zadívala se do zrcadla nad prádelníkem. Načechrala si vlasy za ušima.

Venku svítilo slunce. Teagan přimhouřila oči a zadívala se na svítící tečku visící v okolní modři jako rozžhavená žárovka. Kéž by ji dokázala vypnout a uhasit horko – jenže slunce nemohla ovlivnit o nic víc než svou přítomnost na děsivé farní hostině. Zvedla z postele svetr a otevřela dveře.

Matka ji popadla za paži. „Otoč se a ukaž se mi.“

Teagan se v bílých střevících s nízkým podpatkem zatočila a obrátila oči v sloup.

„Žádné otrávené výrazy.“ Matka jí smetla z ramene neviditelné smítko a prohlédla si ji od hlavy k patě. „Vypadáš jako princezna, miláčku. Tatínek na tebe bude pyšný.“

Teagan se vykroutila. „Vypadám nemožně vyfintěná. Opravdu tam musím? Ráno už jsem byla na mši. Radši bych se šla projít k řece.“

„Z tohohle se nevymluvíš.“ Matka si uhladila klopy na novém tmavém kostýmku. „Je mi jasné, proč chceš k řece. Určitě ti jde o Cullena Kirbyho, jenže ten musí počkat. Seznámit se s novým knězem je důležité, navíc nechceme, aby tátu trefil šlak.“

Teagan sklopila oči k šatům. Kdyby ji v nich zahlédl Cullen nebo někdo ze školy, umřela by hanbou. Copak se chystá na ples? Příliš těsné šaty měly jedinou výhodu – zdůrazňovaly Teaganinu štíhlou postavu a zvýrazňovaly poprsí, protože tuhá látka zvedala ňadra do dvou zašpičatělých kuželů.

Ale i tak Teagan nepochybovala, že nemůže soupeřit se svou matkou. Ta za všech okolností vypadala žensky, upraveně a vyrovnaně, ať šla na trh nebo hrát bridž, a dnešek nebyl výjimkou. Kostýmek jí dokonale padl, kontrastoval s její bledou pletí. Černé vlasy si stáhla do pevného drdolu na zátylku, aby si mohla vzít klobouk.

„Kristepane!“ zahulákal od schodů otec. „To mám jít nahoru a do auta vás odtáhnout?“

Ženy sešly po schodech, Teagan první, matka za ní. Cormac civěl vzhůru a otáčel na prstě černým kloboukem. Vytáhl kapesník, otřel si zpocené čelo. „Už je mi z toho horka špatně. Je tu jako v pekle, a ještě jdeme pozdě. Chápu, že má dcera neví, co se sluší, děcka jsou dneska taková, ale ty, její matka, bys měla mít rozum.“ Měl na sobě modrý oblek, pro dnešní den příliš teplý; nicméně patřil k jeho oblíbeným, nosil jej do práce i do kostela.

Matka se zatvářila kysele. „Pití tam bude spousta, jen se neboj. Užiješ si dost. Otec Matthew se postará, aby se dostalo na všechny. Mohl bys říct své dceři, jak jí to sluší.“

Cormac něco zavrčel a netrpělivým posunkem popohnal manželku a dceru ven z domu. Zamkl. Následovaly jej k černému sedanu zaparkovanému před jejich řadovým domkem. Auto mělo zavřená okna a do sedadel pražilo slunce.

Teagan se posadila dozadu a horko jí okamžitě uštědřilo políček. Otec působil silně podrážděně. Teagan napadlo, jestli spolu její rodiče někdy byli šťastní, ale rychle na to zapomněla. Měla štěstí, alespoň žili na jižní straně Dublinu, daleko od chudoby a chatrných příbytků na severu. Její matce však Ballsbridge nevyhovoval. Věčně si stěžovala, že bydlí jen kousek od Donnybrooku a tamních dělnických domků.

Teagan přišla do styku s vnějším světem jen zřídka. Otec jí zakazoval v podstatě veškerou zábavu. Byl to byrokrat, kancelářská krysa, a ačkoli měla Teagan matné povědomí, co v parlamentu dělá, nikdy nebyla u něj v kanceláři. Vždycky si jeho život představovala jako vzrušující, samá jednání s důležitými lidmi, on si však neustále stěžoval na práci i na nízký výdělek. Jeptišky z farní školy, kam chodila, ji věčně nabádaly, aby byla vděčná za to, co má. Čistou domácnost, jídlo na stole a auto před domem, zatímco pro mnohé Dubliňany jde o nepředstavitelný přepych.

Automobil se odlepil od chodníku a rozjel se na sever ke kostelu svatého Eusebia. Cesta trvala jen pět minut. Dovnitř proudil teplý vzduch a cuchal Teagan vlasy. Jilmy lemující ulici vrhaly blahodárný stín. Shavon se na předním sedadle vrtěla, upravovala si nový klobouček, otec si volnou rukou zapálil cigaretu.

„Doprdele!“ uhodil do volantu, když se blížili ke kostelu. „Musíme zaparkovat strašně daleko – v tomhle horku! Jenom protože jedeme pozdě. Kdo sakra pořádá hostinu v červenci?“

Teagan si chránila vlasy rukama. Vyhlédla z okna. Ulici lemovala řada automobilů lesknoucích se na slunci. Kostelní parkoviště bylo plné.

„Mluv slušně, Cormacu,“ napomenula Shavon manžela, když několik ulic od kostela zajeli k chodníku. „Teagan, vezmi si svetr.“

Dívka se na svetr zamračila. „Je horko. Budu nabalená jako pumpa.“

„Tak si ho hoď přes ruku. Dáma by měla mít svetr vždycky u sebe, pro všechny případy. Sluší se to.“

Cormac se ušklíbl. „Ale klidně ho nech v autě. Svetr tě do nebe nedostane.“

Otec se jí zastal zřídkakdy, Teagan si však stejně svetr vzala, z ohledu k matce; s ní si alespoň rozuměla. Ne že by otce nenáviděla, ale co se pamatovala, pouto existovalo jen mezi ní a matkou. Navzájem se podporovaly, když se otec opil, nebo když vznášel příkré požadavky a stupňoval napětí v domácnosti. Přehodila si svetr přes ruku.

Vystoupila a sevřel se jí žaludek. Nechtěla sem jít – jen málokterá společenská událost v doprovodu rodičů dopadla dobře. Teagan měla předem jasno, jak se odpoledne vyvine. Otec bude přes míru pít; matka po něm začne vrhat nesouhlasné pohledy a pak se pustí do kritiky jeho pití. A Teagan bude muset konverzovat se spoustou lidí, které v podstatě nezná, a nezajímají ji.

Smůla, že Cullen není katolík. Jako protestant na hostinu nemohl. Rodiče jejího přítele neschvalovali, ale Teagan to bylo fuk. Scházela se s ním, kdykoli mohla. Měla za to, že do toho rodičům nic není. Jestli přežije tohle strašné shromáždění, mohla by mu později zavolat. Možná na procházku nakonec přece jen dojde.

Jít do kostela dvakrát za den jí připadalo otravné – nejprve mše, a teď tohle. Farní kostel se tyčil v dálce jako žulové vězení. Teagan se nikdy moc nelíbil, snad až na vysokou zvonici. V odpoledním slunci působila stavba odpudivě a rozpáleně.

Otec šel napřed, dychtivý dostat se k míse s punčem. Teagan s matkou jej následovaly a ovívaly se. Obešli severní stranu kostela, prošli zahradou stíněnou vysokými stromy. Otevřenými dveřmi se z fary nesl smích. Teagan se zhluboka nadechla a ponořila se do davu. Místnost byla tak zaplněná, že se tu stěží dalo hnout. Vlna horka stoupajícího z rozehřátých těl ji zaplavila jako teplá voda v koupeli. Cormac zamával skupince mužů postávajících na protější straně a začal se prodírat ke stolu s nápoji. Matka se připojila k několika dámám u dveří.

Teagan zahlédla otce Matthewa, místního faráře, stál u stolu s mísou punče a několika otevřenými láhvemi vína. Nad ním visela zarámovaná fotografie papeže Jana XXIII. Papež v bílém solideu a karmínovém rouchu se usmíval na všechny přítomné. Otec Matthew žertoval s farníky, kteří stáli frontu na nápoje. Teagan zaslechla, jak otec žádá o punč. Jakmile dostal sklenici, odšoural se a držel se k ostatním zády. Teagan věděla, co dělá. Všimla si, jak pokrčil paži a zalovil v kapse.

Vzápětí na ni zavolala Cathy, spolužačka ze školy. Teagan pomyslela na své saténové šaty a zčervenala, ale zamávala a vzala si také sklenku punče. Začala se tlačit shromážděním k ní, vtom ji však zaujal muž uprostřed místnosti. Nepochybně nový kněz. Byl tak oblečený, měl kolárek, tmavou košili a kalhoty, ale na rozdíl od otce Matthewa byl hezký a mladý, se silnými pažemi a rameny, jaká měli sportovně založení chlapci ze školy. Ženy z farnosti, staré i mladé, jej obklopily jako slepice hromádku zrní.

Visely mu očima na ústech. Když se usmíval, ve tvářích se mu objevily dolíčky. Něčemu se zasmál a prohrábl si prsty vlnité černé vlasy. Pohled jeho nebesky modrých očí přimrazil Teagan na místě. Zdálo se jí to, nebo se na ni zadíval se zájmem? Snad ano, protože několik žen se na ni otočilo.

A on – opravdu, sledoval ji, jak jde k nim.

Neskutečné!

Teagan se protlačila do ženského kroužku a pro tu chvíli na Cathy zapomněla. Kněz se usmál. Na ni? Nepatrně se zachvěla. Líbil se jí ten pocit, zvlášť protože šlo o tak pohledného muže. Něco na něm – a nedokázala by to pojmenovat – ji vzrušovalo. Není jen zaskočená tím, že se seznamuje s někým novým a významným? Nebo to je jeho vzhledem? Zarazila se, než se stačila představit, ale zůstala stát tak blízko, aby slyšela jeho odpovědi na otázky ohledně nových povinností. Někdo do ní zezadu vrazil – a Teagan se kněze dotkla. Naskočila jí husí kůže.

„Promiňte,“ pípla, aniž se na něj podívala. „Někdo do mě strčil.“

Knězi zajiskřilo v očích. Očividně pro něj obdiv opačného pohlaví nebyl ničím novým. „Nemusíte se omlouvat,“ řekl a pokračoval v konverzaci s ostatními.

Teagan cítila sílící rozpaky. Vycouvala z hloučku a vzápětí ji popadla za paži Cathy. „Není úžasný?“ rozplývala se. „Dostala ses až k němu! Co ti řekl?“ Cathy si posunula brýle na nose, aby na kněze dobře viděla. „Otec Mark,“ pronesla toužebně. „Tomu bych se ráda zpovídala.“

Teagan se zamračila. „Mezi tím houfem obdivovatelek se k němu ani neprotlačíš. Stačí už jenom další apoštolové – otec Lukáš a otec Jan – aby byla sestava úplná.“

Z kouta, kde stál její otec s kamarády, se ozval smích. Pravděpodobně pil už druhou whisky.

„Podle mě se otci Markovi líbíš,“ pokračovala Cathy. „Viděla jsem, jak se na tebe díval.“ Prohlédla si ji. „Ty ses na dnešek vymódila!“

„K tomu mě donutila matka – a abych si vzala ten svetr.“ Teagan vzdychla. „Říkala jsem, že to je nesmysl, ale neposlouchá. A pleteš se. Otec Mark by mi klidně mohl dělat tátu – vždyť mu bude přinejmenším třicet.“ Svěsila ramena. „A i kdybych se mu líbila, co může člověk čekat od kněze? Nic.“ Přesto jí zalichotilo, že je podle Cathy dost hezká, aby se o ni otec Mark zajímal.

Cathy přimhouřila oči. „Třeba bys ho dovedla přesvědčit, aby se vzdal slibu celibátu.“

„Neblázni.“ Teagan se začala ovívat dlaní. „Panebože, tady je horko! Chtěla bych mít klimatizaci jako teta Florence v Americe. Věčně mámě vykládá, jak přepychově si v New Yorku žije.“

„Pojď… stoupneme si ke schodům,“ navrhla Cathy.

„Ke schodům?“

„Myslím schody, co vedou do vinného sklípku. Je tam chladněji. Vím to, protože jsem pomáhala otci Mathewovi a Markovi přinést láhve.“

Dívky zamířily k otevřeným dveřím nad schodištěm do sklepa.

Teaganina matka se připojila ke skupince dam shromážděných kolem mladého kněze. Otec se v koutě opíral o jednoho z kamarádů a dělil se s ním o obsah své láhve.

Dívky stály u schodů sotva pár minut, když se otec Mark oddělil od hloučku a zamířil k nim. Cathy šťouchla Teagan do žeber. „Připrav se. Už jde.“

Teagan ji plácla po ruce. „Nech toho! Nechci, aby se na mě díval.“

Zastavil před nimi a napřáhl k ní ruku. „S Cathy už jsme se seznámili, ale s vámi jsem to potěšení ještě neměl.“ Nemluvil vůbec s irským přízvukem a Teagan napadlo, odkud asi je. Uchopila jeho teplou dlaň a stiskla. Projelo jí vzrušení, spěšně ruku odtáhla. Zadívala se na kněze. Oblečení mu padlo jako ulité, takového duchovního ještě neviděla. Napadlo ji: proč se tak hezký chlap stal knězem?

„Je horko a hledám jednu konkrétní láhev vína,“ poznamenal. „Doušek by mi prospěl.“

„Teagan vám pomůže,“ vyhrkla Cathy.

Teagan kamarádku zpražila pohledem. „Otec Mark si jistě poradí.“

„Jen běž,“ pobízela ji Cathy.

„Nebude mi vadit společnost,“ prohodil kněz a pustil se po schodech dolů. Cathy postrčila Teagan za ním.

Ta se na kamarádku zamračila, sevřela v ruce svetr, druhou se přidržovala stěny. Jako by byla zase malá, bojovala s pocitem, že dělá něco zakázaného, když toho hezkého muže následuje. Byl docela jiný než Cullen. Jeho vyzrálost a kouzlo jí učarovaly.

Otec Mark na chvíli zmizel. Vzápětí se na schodišti rozsvítilo. Spatřila kněze v místnosti pod holou žárovkou. Uvnitř to bylo cítit zatuchlinou a vlhkostí vzlínající ze stoletých stěn. V rohu u psacího stolu s nalomenou nohou stálo několik rozpadajících se židlí, ve druhém lodní kufr a na něm navršené knihy. Otec Mark se porozhlédl po láhvích s vínem umístěných v dřevěném stojanu u stěny.

Jednu vzal do ruky, přečetl si etiketu a aniž vzhlédl, zeptal se: „Jak se jmenujete?“

„Teagan Tiernanová.“

„Hezké jméno.“ Otočil se a prohlédl si ji. Jeho modré oči se do ní propalovaly. „Vaši rodiče patří ke zdejším farníkům?“

„Ano.“ Z toho intenzivního pohledu byla nervózní, ale nedokázala se odvrátit.

Knězovou tváří se mihlo cosi jako lítost, vzápětí to bylo pryč. Vyhodil láhev vína do vzduchu a zachytil ji. „Tohle jsem hledal. Dobrý klaret. Je skoro hřích pít ho v tak teplém dni.“ Volnou ruku natáhl k Teagan.

Ona instinktivně zvedla svetr.

„Omlouvám se, chtěl jsem si jen prohlédnout tu červenou růži, co máte na šatech. Miluju růže. Jsou symbolem čistoty, zvlášť bílé.“

Růže opět sklouzla k levému ňadru, zdůrazněnému střihem šatů. Teagan se růže nejistě dotkla. „Asi bychom se měli vrátit nahoru.“

Otec Mark se usmál. „Za chviličku. Už mě unavuje podávat ruku a odpovídat na otázky. Tak co kdybych se teď na pár věcí zeptal já?“ Opřel se o stojan na víno. „Proč máte v takovém horku svetr?“

„Matka si myslí, že mladá dáma musí vždycky nějaký mít, bez ohledu na počasí.“

„Víte něco o vínu?“

Teagan zavrtěla hlavou. „Táta ho občas pije, ale radši má whisky.“

„Podívejte se.“ Otec Mark natáhl ruku s láhví.

Teagan odložila svetr na knihy na lodním kufru, vzala láhev do ruky a prohlédla si ji. „Nic mi to neříká.“ Láhev vrátila.

Dolů shora doléhaly ryčné hlasy. Teagan napadlo, jestli ji matka nehledá. Při pomyšlení, že by ji přistihla samotnou s knězem, se jí sevřel žaludek, ačkoli nedělala nic špatného. Ovšem nezdálo se, že by kněz její obavy sdílel.

„Odkud jste?“ zeptal se.

„Z Ballsbridge, to je blízko Donnybrooku,“ odpověděla a zastyděla se za to.

„Já jsem z Dublinu – ze severní části,“ konstatoval věcně.

„Podle toho, jak mluvíte, bych to nepoznala,“ podotkla Teagan. „Nebo aspoň nemluvíte jako nikdo odtamtud, koho znám.“

„Vychovali mě v Londýně. Hodně jsem se snažil, abych se zbavil přízvuku a špatné mluvy. Styděl jsem se za místo, kde jsem vyrostl…“

Teagan znala ze severního břehu řeky Liffey jen pár lidí, věděla však, že život tam je jiný. „To byste neměl. Přece jste si vedl dobře.“

Naklonil hlavu ke straně. „Zjistil jsem, že minulost nevymažete, kdybyste se snažila sebevíc.“ Pohlédl na ni s jemností, již nečekala.

Sklopila oči.