Sluneční princ

Natália Szunyogová

Sluneční princ

„Jak ti říkají?“ ptá se mě nejjasnější z hvězdiček.

Tato úchvatná hvězdička mě okouzlí svou září zářící na velké osvětlené obloze plné čarokrásných hvězd.

Neodpovídám na její otázku, ale tiše obdivuji její neskonalou krásu. Její krása je ještě větší než krása jejích nádherných sester.

„Jak ti říkají?“ zopakuje otázku laskavá hvězdička svítící na obloze plné hvězd.

Stojí přede mnou v hvězdných šatech, které vějí v povětří. Hraje tu hvězdná hudba, která mě opíjí.

Mlčím. Protože jsem v němém úžasu z osvětlené oblohy posypané pohádkově krásnými hvězdami.

Po chvilce ticha odpovím:

„Dovol, abych se představil,“ ukloním se malé rozkošně zářivé hvězdičce. Oslovím ji tak, jak se na Slunečního prince patří.

„Říkají mi Sluneční princ a bydlím v Slunečním království,“ představí se malý princ se zlatými střapatými vlasy. Jasná záře kolem prince je podobná záři, která je kolem kouzel hvězdičky.

„A tobě říkají jak?“ dám otázku andělské hvězdičce pohodlně sedící na vyzdobené obloze.

„Jak mi říkají? Říkají mi Sírius,“ odvětí tichým hláskem okouzlující hvězdička noční oblohy.

„Řekni mi něco o sobě, hvězdičko, nejkrásnější ze všech hvězd,“ řeknu tichým hlasem tak, abych ostatní z hvězd nevzbudil.

„Jmenuji se hvězda Sírius,“ zopakuje podmanivá hvězda.

„Mám mnoho zářivých sester, které bydlí v celém vesmíru,“ dodá a ukazuje na ně.

„Každá z nás má velký úkol, a to svítit v nekonečném vesmíru,“ pokývne hlavičkou nebeská hvězdička a její oslnivé oči hledí na její zářivé sestry.

„Je nás mnoho, a přesto se nikdy nesetkáme,“ ukazuje skvostná hvězdička kolem sebe jemnou ručkou.

„Každá máme své místo, které je pevně určené. Odsud dobře vidíme jedna na druhou. Jedna na druhou hledíme a dáváme si znamení,“ mrkne na mě neodolatelně krásná hvězdička.

„Nádherná hvězdo na obloze,“ promluvím po chvilce ticha na neskutečně krásnou hvězdičku a obracím se na ni s velkou prosbou.

„Musím se ti k něčemu přiznat, hvězdičko. Jsem úplně sám. Hledám dobré kamarády, kteří by si chtěli se mnou hrát. Milá hvězdičko, nepřijdeš za mnou do Slunečního království a nebudeš si se mnou hrát?“ prosím roztomilou hvězdičku.

„Ne, to přeci nejde a ty to dobře víš, já odsud nemůžu odejít. Tvrdíš, že jsi sám, jenže ty nejsi sám, máš hodnou mamku, ohnivého taťku, laskavé sestry a kamarády na Zemi, se kterými si každý den povídáš,“ odvětí rozohněně krásná hvězdička.

„Chtěl bych mít kamarády i tady!“ naléhám dětsky.

„Toužím mít kamarády v Slunečním království,“ prosím plačtivě dál.

„Prosím, pojď bydlet ke mně a já se budu o tebe starat, slibuji,“ pokývnu střapatou hlavičkou, zlaté kudrny mi vějí ve větrném vánku a při tom s velkou láskou hledím na báječnou hvězdičku.

Jako bych ji neslyšel, pokračuji dál v ukazování dlouhé cesty směrem ke mně: „Pohádková hvězdičko, řeknu ti, jak se ke mně dostaneš,“ opakuji své prosby.

Rozzlobená hvězdička mě přeruší: „Sluneční princi, vždyť ty mě vůbec neposloucháš! To nejde, Sluneční princi! Já odsud nemůžu odejít!“ řekne přísně.

„Hm, to je škoda… no nic,“ posmutním a otočím se od ní, aby neviděla mé slzy.

Odmlčím se. Dlouho mlčím. Nevyjde ze mě ani hláska. Ani nedýchám, chce se mi plakat. Nehybně stojím a přemýšlím. Po hodné chvíli tajemného mlčení se pomalu otočím na čarokrásnou hvězdičku s neobyčejnou prosbou: „Vzácná hvězdičko, udělej pro mě laskavost,“ polknu nahlas.

„Moji neobvyklou prosbu pošli všem hravým dětem na celém světě. Všem, malým i velkým, všem, na které se díváš,“ laskavě prosím něžnou hvězdičku.

„Vzkaž jim, že je tu dost místa pro každého, můžou přijít a můžou u mě bydlet. Ať přijdou ke mně na návštěvu a budeme si spolu hrát,“ prosím hvězdičku.

„Ukážu jim celé Sluneční království,“ doplním.

„Dobře, Sluneční princi, tvou prosbu vyšlu všem dětem,“ odvětí mi hvězdička tichým hláskem, zasvítí, zabliká a na obloze se objeví jasné světlo, tím mi hvězdička dává znamení, že návrh přijímá.

„Dobře mě poslouchej, milá hvězdičko. Dětem na celém světe vzkaž toto, když budete cválat na koni v barvě svitu po jasné cestě, která vám připomíná sluneční paprsek, směrem k plápolajícímu Slunečnímu králi, dostanete se ke mně, k Slunečnímu princi, do Slunečního království,“ zeširoka odevzdávám vzkaz pro děti. Mluvím tak, aby mi dobře rozuměly. Tak, aby ke mně trefily. Přiznám se, že se zdá zářící hvězdička ještě krásnější a přitahuje můj dobrý zrak ještě víc než předtím.

Table of Contents

Sluneční princ

Sluneční princ

Copyright