Julia Donaldson

Princezná Zrkadlenka a dve oslavy naraz

Ukážka z elektronickej knihy

Text copyright © Julia Donaldson, 2003

Illustrations copyright © Lydia Monks 2003, 2015

Translation © Alexandra Škorupová 2017

Slovak edition © Vydavateľstvo SLOVART, spol. s r. o.,Bratislava 2017

Vyšlo vo Veľkej Británii vo vydavateľstve Macmillan Children’s Booksan imprint of Pan Macmillan, a division of Macmillan Publishers International Limited v roku 2003.

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto knihy sa nesmiereprodukovať ani šíriť v nijakej forme ani nijakými prostriedkami,či už elektronickými, alebo mechanickými, vo forme fotokópiíči nahrávok, respektíve prostredníctvom súčasného alebo budúcehoinformačného systému a podobne bez predchádzajúcehopísomného súhlasu vydavateľa.

ISBN 978-80-556-2710-6

Pre Molly

Prvá kapitola

Dve oslavy naraz

„Všetko najlepšie, Janko,“ povedala Lenka a podala mu darček. Jej šesťročný bratranec ho schmatol a strhol z neho baliaci papier.

„Kniha?! Neznášam knihy! Sú nudné!“ skríkol a odhodil ju na zem. „Nemohla si mi radšej kúpiť nejakú počítačovú hru?“

Neskutočne rozmaznané decko!Najhoršie na tom všetkom však bolo,že je presne o dva roky mladší ako Lenkina najlepšia kamarátka Lívia. Oslavujú zakaždým v ten istý deň. Lenkina mama každý rok trvá na tom, aby išla na Jankovu oslavu. Nie je to vôbec fér – a hlavne tento rok. Lívia má oslavu ôsmich narodením na kúpalisku s kopou pizze, vody a nafukovačiek.

„Skôr ako si niečo zajeme, by sme simohli zahrať nejaké hry,“ navrhlaJankova mama, teta Táňa. Lenke z toho prišlo ešte viac zle. Hry sa každý rok opakovali – posuň balík, stoličky a pripínanie oslíkovho chvosta.Janko z nich vždy vyhral aspoň dve.O to sa už zase postarala jeho mama.

Teta Táňa zavesila veľký obrázok oslíka bez chvosta a každému z detí dalado ruky papierový chvost s jeho menom.

„Choď prvá, Lenka. Si najstaršia,“ navrhla. Zaviazala Lenke oči a odviedla ju k obrázku. Keď Lenka naslepo pripla chvost, všetci sa zasmiali. Teta jej zložila šatku a Lenka zbadala chvost na jednom z oslích uší.

Po ostatných hosťoch už rástli oslíkovi chvosty aj z nôh, hrivy a nosa. Potom prišiel rad na Janka. „Neutiahni mi ju príliš silno!“ prikázal svojej mame.Keď stál pred obrázkom, zaklonil hlavu. Lenka si to všimla a hneď jej došlo,že nakúka popod šatku. Čisto náhodou zrazu pripol chvost na správne miesto.

„Šikovný oslávenec!“ skríkla teta Táňa a podala mu za odmenu obrovskúbomboniéru.

„Teraz by sme sa mohli zahraťna mŕtve levy,“ navrhla. Bola to hra,pri ktorej si musíš ľahnúť na zem a snažiť sa nehýbať. Ak sa pohneš, prehráš. Teda pokiaľ nie si Janko – vtedy stačí skríknuť: „Nehýbal som sa! Nehýbal! Naozaj!“ a tvoja mama ti dá druhú šancu.

Potom teta priniesla farby na tvár, aby deti mohli byť akékoľvek zvieratko z džungle, nie iba levy. Poprosila Lenku, nech jej pri veľkom zrkadle v chodbe pomôže namaľovať mladším deťom na tvár tigre a zebry.

Namaľované deti upaľovali naspäťdo obývačky. Lenka si tvár muselanamaľovať sama. Bola dosť najedovaná,tak sa rozhodla, že zo seba spraví hada. Vzala si zelenú farbu, a už-už sa išlamaľovať, keď zbadala, že sa ústa v zrkadle pohli a začula známy hlas.

„Aj teba pozvali na oslavu? Určite?“ opýtala sa Zrkadlenka.

Koniec ukážky

Table of Contents

Titulná strana

Prvá kapitola: Dve oslavy naraz