Ann Granger

Smrt v sutinách

Originální název: Bricks and Mortality

Vydáno u HEADLINE PUBLISHING GROUP, London 2013

Vydala Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2018

www.mobaknihy.cz

www.facebook.com/moba.cz

© 2013 Ann Granger

First published in 2013 by HEADLINE PUBLISHING GROUP.

Translation © Jana Krollová, 2018

Obálka © Emil Křižka, 2018

© Moravská Bastei MOBA, s. r. o., Brno 2018

Elektronické formáty DRUSALA s.r.o.

ISBN 978-80-243-8182-4 (epub)

ISBN 978-80-243-8183-1 (mobi)

PŘÍPAD PRO CAMPBELLOVOU A CARTERA

Johnovi a Dianě Bolandovým, Novozélandské spojce

„Začněte na začátku,“ řekl Král vážným hlasem, „a pokračujte, až přijdete ke konci, pak přestaňte.“

Lewis Carroll,

Alenčina dobrodružství v říši divů

Kapitola 1

Rudá záře se objevila na noční obloze dřív, než by si žhář mohl přát, a upoutala pozornost na plameny pod ní. Narůžovělý oblak žhnoucího popela plný jisker trochu připomínal ohňostroj. V okruhu jedné míle se lidé, vzbuzení houkáním požárních aut, vykláněli z oken v horních patrech svých domů a říkali si mezi sebou: „To je určitě Key House.“

„Dej na mě,“ prohlašoval Roger Trenton, „určitě to mají na svědomí squatteři. Pořád to říkám. To místo je jako časovaná bomba. Prázdný, nezajištěný barák, byla jen otázka času, kdy se něco takového přihodí! A může za to obecní úřad.“

„Obecní úřad za nic nemůže,“ brblala jeho žena a vracela se zpátky do postele. „Oni to tam přeci nešli podpálit.“

Její manžel se k ní otočil. „Klidně to mohli být oni!“ Rozcuchané řídké vlasy mu stály kolem lesknoucí se pleše a na pozadí narůžovělé oblohy vypadaly jako svatozář.

„Mám vysoké čelo,“ říkával. „Vlasů mám ještě pořád dost, ale po otci jsem zdědil vysoké čelo.“

Plešatý, stejně jako jeho otec, pomyslila si Poppy Trentonová a zavrtala se do polštářů. Vysoké čelo, to určitě! Pamatuju si holou hlavu jeho otce, když mě Roger poprvé přivedl do rodiny. Měla jsem si svého budoucího tchána lépe prohlédnout. Kdybych jen tušila, že Roger dopadne stejně jako ten starý mizera, možná by k zásnubám ani nedošlo. No jistě! Dokonce má stejné pyžamo, jaké nosíval jeho otec – proužkovaný flanel se šňůrkou v pase. A k tomu manšestrové pantofle.

„Hele, hele, hele!“ volal Roger. Zvedl ruku a triumfálně zatřepal prstem směrem ke vzdálenému požáru. „Vždyť jsem to říkal!“

Jeho žena vykoukla zpoza duchny směrem k oknu, kde měl její manžel pozorovatelnu. Div neskákal radostí. „I kdyby za ten oheň mohli squatteři, tak doufám, že tam nikdo nezůstal,“ řekla podrážděně.

„Tam je oken – kdyby bylo potřeba, ven by se dostali,“ prohlásil Roger. „Stejnou cestou, jako vlezli dovnitř. Ani jedno okno není pořádně zabedněné a se zámkem u dveří by si beztak poradilo i malé dítě. Však víš, že už jsem kvůli Key House několikrát psal na obecní úřad. Klidně si můžeš všechny ty dopisy přečíst. Kopie jsou ve složce, kde mám veškerou korespondenci s úřadem. Ten dům kazí výhled do krajiny. A přitom to tak nemuselo dopadnout. Takový pěkný starý dům, a tak ho nechat zchátrat. Říkal jsem tomu mladýmu na úřadě, že by měli zkontaktovat majitele a donutit ho, aby s tím něco udělal.“

„Patří to Gervasi Crownovi,“ zamumlala jeho žena. „Odstěhoval se do Portugalska.“

„Já vím!“ vyštěkl Rogger. „To je ten playboy s inteligencí houpacího koně. Od toho se nikdy nedalo nic čekat. Byl jako osina v zadku.“

„Jeho otec byl kus chlapa,“ bezděčně uniklo Poppy.

Když to Roger zaslechl, trhnul hlavou směrem k ní. „Čí otec?“

„Gervasův otec, Sebastian Crown.“

„To teda nebyl. Chodil jsem s ním do školy a žádnej krasavec to nebyl. Mluvíš nesmysly, Poppy. Byl to dobrej chlap, ten Sebastian, spolehlivej. Ale moc štěstí v životě neměl. Ani se ženou, ani s tím mladým budižkničemou. Dobře, že se mladej Crown odstěhoval a zmizel daleko odtud.“

„To je zvláštní,“ začala Poppy, „nedávno jsem…“

Roger už byl zase obrácený směrem k oknu a Poppy větu nedokončila. Stejně by jí Roger řekl, že je to hloupost. Ale tehdy o tom byla pevně přesvědčená. A teď ten oheň… Bylo to zvláštní. Možná bych měla zavolat Selině, pomyslela si.

„Aha!“ zakokrhal Roger od okna. Se svým hřebínkem růžově zářících vlasů připomínal šíleného přerostlého kohouta. „Víš, co by mě vůbec nepřekvapilo? Kdyby po požáru našli v popelu mrtvolu.“

„To nemyslíš vážně!“ Poppy to probralo, křečovitě sebou škubla a posadila se. „Rogere, o tom se nežertuje!“

„Klid Poppy, lehni si a spi,“ řekl její manžel.

Oheň spálil, co mohl, ale Key House se mu nepodařilo zničit úplně. Byla to kamenná stavba z počátku osmnáctého století. Jeho první obyvatelé se sem nastěhovali za vlády královny Anny. Po její smrti byla hannoverská dynastie připravena převzít moc a uprchlí Stuartovci se jim z exilu snažili tento nárok upřít. Key House byl svědkem toho všeho a až do teď přečkal všechny bouře, zatímco se v něm střídaly celé generace. Zdi domu byly u základu skoro metr široké a postupně se směrem nahoru zužovaly, až měly těsně pod okapem asi jen třicet centimetrů. Střechu pokrývaly některé z šestadvaceti typů tradiční Cotswoldské střešní břidlice, z nichž každá měla svůj vlastní název a přesně určené místo na střeše. Tašky postupně popadaly dovnitř domu a teď tam ležely ledabyle rozházené: dlouhé a krátké kusy břidlice zvané bakalář i další, kterým se říkalo becks a wivutts. Nakonec je někdo zachrání, protože mají cenu, a pokud nebudou znovu použity na střechu téhle budovy, jistě si najdou využití jinde.

Všechno ostatní, dubové schodiště s ozdobnými sloupky a bohatě vyřezávaným koncovým sloupkem zábradlí, podlahová prkna, stropnice, trámy a věkem poznamenané panelové obložení v hale, pracovně a jídelně vzalo za své. Zůstaly jen zbytky trámů, které pocházely z prastarých kmenů stromů. Ohořelé, nepravidelně polámané kusy dřeva pořád ještě doutnaly. Zůstávaly v nich díry po sucích a místy se objevila prohlubeň tam, kde tesaři při ruční výrobě krovů zajeli dlátem trochu hlouběji.

Až později odpoledne se zjistilo, že pod hromadou sutin v místě, kde bývala kuchyně, ze které zůstaly na zdi jen ohořelé zbytky moderní kuchyňské linky, leží mrtvola. Roger Trenton brzy zjistí, že se nemýlil.

Krátce po tom neradostném nálezu dorazila na místo činu inspektorka Campbellová. Sledovala kouř a dým stoupající z té vzdorující skořápky domu a na tvářích cítila horko vycházející ve vlnách z bloků cotswoldského vápence, který již dávno ztratil svoji jemně medovou barvu. Nyní byly bloky černé od sazí a stále tak horké, že se jich nedalo ani dotknout, nicméně i ony oheň přestály. Přiložila si studené prsty na tvář a cítila, jak se do nich vlévá teplo a začíná jí brnět v konečcích prstů.

Ještě do nedávna bylo hezky. Ale během posledních několika týdnů se zima začala nemilosrdně ohlašovat silnými větry a objevily se i první mrazíky. Mechanický křovinořez se až sem na samý konec opuštěné silnice nedostal, a tak okolní stromy a keře působily neuspořádaným a zanedbaným dojmem. Spadané listí se hromadilo všude kolem a plnilo příkopy. Stromy, které ještě vypadaly k světu, tu stály se vzdorovitou omluvou. Jako by věděly, že ty zbytky uvadlého listí, které se na nich ještě udržely, už dávno ztratily svoji nádhernou červenou a žlutou barvu raného podzimu, o svěže zelené barvě začátku jara ani nemluvě.

Po zanedbaném trávníku Key House poletovalo suché listí a vytvářelo mulč kolem bujných keřů ostružin, které trčely z okolních živých plotů a prorůstaly do zahrady. Během let si ji celou podrobily a teď dosahovaly až k domu. Díky požárníkům byly některé výhonky srovnány se zemí a voda ze stříkaček se leskla na listnatém koberci. Až to tu znovu osiří, ostružiní se vzpamatuje z dočasné porážky a obnoví svoje nemilosrdné nájezdy. Spadané listí se bude rozkládat, až se nakonec přemění na hrudky úrodného humusu. Pokud Key House nikdo neopraví, keře a zeleň začnou prorůstat do domu otvory po rozbitých oknech a vyhořelých dveřích. Smutné torzo domu nyní dokonale ladilo s umírající podzimní přírodou kolem. Jess se na chvíli zasnila a představila si, jak se vše ztratí v záplavě trnitých výhonků jako zámek Šípkové Růženky. Ze snění ji vytrhl hlas lékaře stojícího vedle ní.

„Feťáci,“ utrousil lakonicky. Jmenoval se Layton a byl to vysoký, shrbený muž středního věku. Už mu asi moc nechybělo do důchodu. Jeho zelenkavý tvídový oblek vykazoval známky kvalitního střihu a ušití, ale už byl dávno z módy a dost na něm visel, což prozrazovalo, že dřív byl doktor plnější postavy. Mluvil a přitom se marně pokoušel setřepat z rukávu saze. Když zjistil, že si tímto počínáním jen rozmazal po rukávu černou čmouhu, znechuceně zavrčel. „Nevěřila byste, v kolika případech lidé upadnou do bezvědomí a pak se stane něco podobného. No, vlastně, vy o tom asi víte své, inspektorko! Řekl bych, že už jste podobných případů viděla spousty.“

Layton omluvně pokýval hlavou. Přitom si ještě víc rozcuchal své lehce přerostlé šedivé vlasy.

Přestože tahle vedlejší silnice byla běžně opuštěná, teď tu nebyli jedinými diváky. Jess nikdy úplně nepochopila, co vede lidi k tomu, aby sledovali cizí neštěstí, dokonce i na takovém místě. Je pravda, že přihlížejících nebylo mnoho. Stál tu vysoký, shrbený starší muž v nepromokavé bundě. Vlasy mu stály kolem temene hlavy jako svatozář. Kde se tu proboha vzal? Kousek od něj postávali dva mladíci s větrem ošlehanými tvářemi, kteří všechno sledovali z uctivé vzdálenosti a snažili se chovat nenápadně. Jess usoudila, že by to mohli být tuláci, kteří možná zvažují, jestli se sem vrátit později, až tu nikdo nebude, aby se mohli porozhlédnout po kovových zbytcích.

Nejblíže k Jess stála starší žena s brýlemi na očích a vlněnou čepicí staženou přes uši. Na sobě měla jasně žlutý plátěný kabát a kalhoty, aby ji na silnici při venčení psa žádné auto nepřehlédlo. Zmíněný pes vypadal nespokojeně. Kvůli požáru, který ho ani trochu nezajímal, musel přerušit svoji procházku. Vypadal jako mops, byl podsaditý s předníma nohama do O, ale o něco větší, než je u tohoto plemene obvyklé. Některý z jeho psích předků musel být příslušníkem jiné rasy. Ale podědil typický mopsí zmačkaný obličej. Jess si říkala, že jeho vykulené oči mají tenhle naštvaný výraz nejspíš pořád. Možná to dokazuje, že lidé se tváří stejně jako jejich mazlíčci. Jisté je, že majitelka mopse měla ve tváři tak vzteklý výraz, jako by se jí ten požár týkal osobně.

Layton pokračoval ve své rozpravě: „Nakonec zjistíte, že se ten chlápek, co tu nocoval, napumpoval nějakým hnusem, ztratil vědomí, převrhla se svíčka a od ní začalo hořet, nebo něco podobného. Elektřina do domu byla odpojená, to vím jistě. A plyn byl taky odstřihnutý. Od smrti Sebastiana Crowna je to tady prázdné. Nejspíš to tady pořád patří jeho synovi, ale ten sem nejezdí. Je to vážně velká škoda, protože to byl krásný starý dům. V popelu se jistě válí spousta hřebíků. Musíte dávat pozor!“ zvolal náhle a odvrátil se od Jess.

Jeho rada patřila inspektorům požární kontroly stojícím opodál a požárníkům špinavým od kouře a sazí, kteří se na místě ještě pohybovali a likvidovali poslední zbytky požáru. Několik dní sem budou chodit na kontroly. Může se zdát, že je vše uhašeno, ale na některém z kritických míst se oheň může znovu vznítit, to Jess věděla.

„Ty zatracené hřebíky vám propíchnou podrážku jako nic,“ volal požárník, který byl nejblíže. Ostatní jen přikyvovali.

Ohořelé tělo stále nerušeně leželo mezi hromadou sutin a popela, schoulené v poloze embrya s obličejem stočeným k podlaze. Popadané trámy nad ním vytvořily něco jako stanovou kostru, takže nebylo rozdrceno. Ruce nad hlavou byly pokroucené způsobem typickým pro těla nalezená na místech požáru, zaťaté pěsti v groteskní parodii boxera připraveného k boji, jako by vyzýval praskající plameny na souboj: Tak pojďte! Postava oblečená v ochranném oděvu pořizovala z bezpečné vzdálenosti filmový záznam celé události.

Table of Contents

Kapitola 1