Svět bez stížností

Will Bowen

Mé dceři Lie,

jejím budoucím dětem a jejich dětem.

Ti všichni budou žít ve šťastnějším světě,

kde bude méně stížností.

Svět bez stížností

Will Bowen

Z anglického originálu A Complaint Free World přeložila Petra Vlčková

Redakční úprava Robert Gajdoš

Jazyková korektura Vlastimil Lapáček

Produkce blízko sebe s.r.o.

Ilustrace a návrh obálky Lucie Ernestová, www.lucieernestova.cz

Grafická úprava a sazba Art D, www.art-d.com

Elektronické formáty připravil KOSMAS, www.kosmas.cz

Vydalo nakladatelství Synergie Publishing SE

www.synergiepublishing.com

Vydání první

Copyright © 2007, 2013 Will Bowen

„Complaint Free“ and „A Complaint Free World“ and „Complaint Free bracelets“ are trademarks of Lamplighter, Inc.

All rights reserved.

Translation Copyright © 2017 Synergie Publishing SE

This Translation published by arrangement with Harmony Books, an imprint of the Crown Publishing Group, a division of Penguin Random House LLC

ISBN 978-80-7370-505-3

Bonusy a náramky ke knize

Potřebujete více náramků pro vaše známé,

školu či organizaci?

Chcete si stáhnout plakátek Zákaz stěžování?

Zajímá vás, jak do nestěžovací výzvy interaktivní formou zapojit vaši školu nebo firmu?

Navštivte stránky www.nestezujsi.cz,

kde najdete bonusové materiály a formulář pro objednání náramků.

Sdílejte své zkušenosti s 21denní výzvou na:

www.facebook.com/svetbezstiznosti.

PŘEDMLUVA

Vize Světa bez stížností je sdílet nestěžovací náramky se šedesáti miliony lidí – to by bylo jedno procento světové populace. Kdybychom dokázali pozitivně proměnit postoj jednoho procenta všech lidí na světě, bude se změna myšlení šířit lavinovitě dál a povede k všeobecnému pozvednutí vědomí.

V době, kdy píšu tuto předmluvu, máme mezi lidmi přes deset milionů náramků.

Když se na něco zaměříme celou svou pozorností, může se to stát skutečností. Tak to bylo i v mém případě, když jsme se přiblížili k hranici šestimilionů náramků. Rada Světa bez stížností chtěla předat šestimiliontý náramek někomu, kdo nás inspiruje a kdo svými slovy a vystupováním zosobňuje příklad života bez stížností. Po krátké debatě jsme se jednohlasně usnesli na doktorce Maye Angelouové, oceňované básnířce a učitelce Oprah Winfreyové.

„Kdo si stěžuje, dává zprávu tyranovi, že je nablízku oběť.“

Maya Angelouová

Když jsme se Světem bez stížností začínali, zvolili jsme si za své heslo citát Dr. Angelouové: „Když se ti něco nelíbí, tak to změň. Když nemůžeš změnit to, co se ti nelíbí, změň svůj postoj. Nestěžuj si.“

Výzva spočívala v tom, že doktorku Angelouovou nikdo neznal. Začali jsme pátrat a zjistili jsme, že se ji snažilo kontaktovat už mnoho spisovatelů i neziskových organizací, ale nikdo neuspěl. Ptali jsme se nakladatelů i literárních agentů, ale všechno bylo marné.

V téhle fázi jsme to mohli vzdát, nebo aspoň zvažovat další možnosti. Ale my se odmítali nechat odradit. Místo toho jsem začal všude vyprávět, že se chystám osobně předat šestimiliontý náramek doktorce Maye Angelouové. Spousta lidí se mě ptala: „Vy ji znáte?“ A na to já po pravdě odpovídal: „Neznám.“

„Jak se s ní tedy chcete potkat, abyste jí mohl předat ten náramek?“

Znovu jsem odpověděl podle pravdy: „To zatím netuším. Ale vyjde to.“

Kdykoliv jsem měl volnou chvilku, představoval jsem si, jak se setkávám s doktorkou Angelouovou. Viděl jsem ji v televizi, když při inauguraci prezidenta Clintona v roce 1993 přednášela svou báseň On the Pulse of Morning. Věděl jsem, že učila Oprah Winfreyovou. Věděl jsem, že je to slavná spisovatelka a pedagožka, ale neznal jsem ji, a neznal jsem ani nikoho, kdo by ji znal. A přesto, když se mě lidé ptali, jak se daří Světu bez stížností, odpovídal jsem nadšeně, že už se blížíme deseti procentům našeho cíle šedesáti milionů a že ten šestimiliontý náramek předám Maye Angelouové.

Na jedné konferenci jsem náhodou potkal jednu svou starou známou a hned jsem jí vylíčil svůj záměr. Neptala se, jestli znám doktorku Angleouovou. Ani se nezeptala, jak to chci zařídit. Jen se na odchodu usmála a poznamenala: „Pozdravuj ji ode mě.“

Otočil jsem se za ní tak prudce, že jsem si skoro vykloubil krk, a skoro vykřikl: „Ty ji znáš?“

„Zařizovala jsem jí u nás ve městě pár přednášek. A od té doby jsem v kontaktu s její neteří,“ vysvětlovala.

Vylíčil jsem jí svůj příběh o tom, jak se snažím doktorku Angelouovou sehnat, a jak se mi to do dnešního dne nepodařilo.

„Nemůžu ti nic slíbit,“ řekla mi, „ale uvidím, co se dá dělat.“

Jak uvidíte, nejenže se mi podařilo setkat se osobně s doktorkou Angelouovou, dokonce jsem strávil povídáním u ní doma ve Winston-Salemu v Severní Karolíně celé příjemné odpoledne.

A jak že se to stalo?

Chcete to vědět?

Uděláme nějaké rozhodnutí, které se zdá být zcela mimo náš dosah, ale protože se nevzdáváme svého odhodlání a jasně vidíme svůj záměr, jako kdyby se už naplnil – nakonec se nám to opravdu splní.

Nejenže jsem si představoval, jak se s Mayou Angelouovou setkám a slavnostně jí předám šestimiliontý náramek, ale také jsem do světa vysílal specifickou energii, když jsem tvrdil, že se to – a nikoliv jen možná – stane.

Když jsem paní Angelouovou navštívil u ní doma ve Winston-Salemu, mluvili jsme spolu o vizi Světa bez stížností. Řekl jsem jí, že náramek, který jí předávám, symbolizuje skutečnost, že jsme na deseti procentech našeho cíle, a zeptal jsem se jí, jak si myslí, že se svět změní, až dosáhneme našeho cíle šedesáti milionů. Na to odpověděla:

Jaký podle mě bude svět, až si jedno procento celosvětové populace přestane stěžovat?

Einstein řekl: „Žádný génius nepoužil víc jak osmnáct procent svého mozku.“ Vědci dnes tvrdí, že žádný génius nepoužil víc jak deset procent svého mozku. Většina z nás si vystačí s pěti, šesti nebo sedmi procenty.

Pokud se nám podaří přežít a mít před sebou ještě nějakou budoucnost, pokud budeme žít a mít dost odvahy k tomu, abychom se o sebe navzájem starali, pokud budeme mít dostatek odvahy milovat, můžeme si zkusit představit, jací budeme, když si jedno procento ze šesti miliard lidí na světě nebude stěžovat.

Jaké by to mohlo být?

Podle mě bychom se nejspíš vysmáli válce. A tím mám na mysli samotné slovo „válka“.

Prohlásili bychom: „Válka? To jako že mám jít a zabíjet někoho jenom proto, že se mnou nesouhlasí? Hm! To přece neudělám!“

Jen si představte, že by lidé k sobě navzájem byli zdvořilejší. Chovali by se k sobě znovu laskavě v obývácích, v ložnicích, v dětských pokojích i v kuchyních.

Kdyby si jedno procento lidí na celém světě nestěžovalo, záleželo by nám víc na dětech a uvědomili bychom si, že každé dítě je naším dítětem. Černé dítě a bílé dítě, hezké dítě a obyčejné dítě, asijské dítě a muslimské dítě, japonské a židovské – všechno to jsou naše děti.

Kdyby si jedno procento z nás přestalo stěžovat, přestali bychom vinu za své chyby svalovat na druhé a přestali bychom je nenávidět za to, že domněle můžou za naše chyby.

Jen si představte, že bychom se častěji smáli a měli bychom neutuchající odvahu se navzájem dotýkat. Byl by to začátek ráje – tady a teď.

Úvod

Když se ti něco nelíbí, tak to změň.

Když nemůžeš změnit to, co se ti nelíbí, změň svůj postoj.

Nestěžuj si.

Maya Angelouová

Ve svých rukách držíte tajemství proměny svého života. Tato slova jsem poprvé napsal před téměř pěti lety a dnes jsem ještě víc než kdy dřív přesvědčený o tom, že jsou pravdivá. Za posledních pět let se k myšlence „nestěžování“ přihlásilo přes deset milionů lidí ve 106 zemích a díky tomu se změnila jejich rodina, práce, církevní společenství, škola a nejvýrazněji jejich vlastní život.

Použili k tomu jednoduchou techniku: navlékli si na ruku fialový silikonový náramek a pokaždé, když si postěžovali, ho přendali z jednoho zápěstí na druhé, dokud se jim nepodařilo prožít jednadvacet dní za sebou bez stížností, kritizování a pomlouvání. Jakmile to zvládli po dobu jednadvaceti dní, vytvořili si tak nový návyk. Tím, že se naučili uvědomovat si, co říkají, a dokázali svá slova změnit, změnili také svoje myšlenky a začali si budovat život podle vlastních představ.

Ohlasy

„Studuju střední školu v Nebrasce, jsem ve druhém ročníku na Omaha Northwest. Včera se v naší škole střílelo a já se spolu s pár dalšími spolužáky rozhodl, že zkusím vaši jednadvacetidenní nestěžovací výzvu. Mohli byste nám poslat pět náramků?“

Jméno nezveřejněno

V roce 2006 jsem byl pastorem unitářské církve v Kansas City v Missouri a měl jsem řadu přednášek o hojnosti. Inspirovala mě k nim pozoruhodná kniha Edwene Gainesové The Four Spiritual Laws of Prosperity (Čtyři duchovní zákony hojnosti). Ve své knize Edwene Gainesová píše o tom, že většina lidí tvrdí, jak moc si přejí být bohatí a mít všeho hojnost, a přitom většinu bdělého stavu tráví každý den tím, že si stěžují na to, co už mají. Právě tím však prosperitu naopak odpuzují, a nikoliv přitahují.

„Když nejsi šťastný s tím, co máš, proč toho chceš víc?“

Dr. Wayne Dyer

Stěžování vám nikdy nepřinese to, co si přejete, protože naopak utvrzuje to, co nechcete. Doktor Wayne Dyer to vyjádřil takto: „Když nejsi šťastný s tím, co máš, proč toho chceš víc?“ Prvním krokem k hojnosti ve všech formách je cítit vděčnost za to, co zrovna máme, a těžko si můžeme stěžovat na to, co máme, a zároveň za to být vděční.

Od prvního vydání této knihy se toho hodně událo. Nestěžovací náramek si vzalo přes deset milionů lidí ve 106 zemích světa.

Vystupovali jsme v řadě slavných amerických televizních pořadů a zpravodajských programů, psali a mluvili o nás ve stovkách novin, rozhlasových stanic a televizních kanálů. Několik let jsem poskytoval rozhovory pro média po celém světě v průměru prakticky třikrát týdně. Příběhy o tom, jak se žije bez stížností, se objevily v bezpočtu knih a časopisů.

Vytvořili jsme speciální program Škola bez stížností, který učitelé na tisících škol používají k transformaci svých studentů i celých škol. Ve firmách, kde zavedli nestěžovací filozofii, se nejenom zlepšila morálka zaměstnanců, ale také se zvýšil zisk, a to i v ekonomicky nejtěžších dobách po hospodářské krizi. Firmám, spolkům a dalším organizacím nabízíme program Firma bez stížností (oba programy jsou zdarma ke stažení na stránkách www.nestezujsi.cz).

Přednášky a semináře na téma život bez stížností pořádají nejrůznější církevní a náboženská společenství. Nedávno jsem byl v jednom městě na večeři v jedné indické restauraci, kde všichni zaměstnanci měli naše náramky. Když jsem se zeptal číšníka, kde k nim přišli, odpověděl mi: „Dali nám je v našem hinduistickém chrámu.“

„Vznešenost nespočívá v tom, že se vyvyšujeme nad ostatní. Pravá vznešenost spočívá v tom, že jsme výš než naše předchozí já.“

Hinduistická moudrost

Posledních několik let jsem přednášel v průměru desetkrát až patnáctkrát do roka. V publiku bylo i čtyři tisíce lidí najednou. Měl jsem to štěstí, že jsem s „nestěžovací“ koncepcí mohl oslovit výroční schůze, shromáždění a školení dvaceti nejúspěšnějších firem podle žebříčku časopisu Fortune, softwarové firmy, marketingové společnosti, automobilové závody, velké účetní firmy, celostátní asociaci školních psychologů, vládní organizace, nemocnice, banky a nespočet dalších subjektů.

Za posledních dvanáct měsíců jsem třikrát navštívil Čínu a mluvil k obrovskému počtu lidí o tom, jaké má stěžování škodlivé účinky, proč si stěžujeme a jak se stěžováním přestat. První vydání této knihy bylo v Číně nejprodávanější knihou roku 2009 a druhou nejprodávanější v roce 2010.

V prvních dnech, kdy se z jiskřičky „nestěžování“ rozhořel oheň, spočívalo balení a rozesílání náramků na dobrovolnících. Tucty lidí tomu věnovaly každou sobotu. Lidé, kteří se doslechli o Světě bez stížností, si v létě brali dovolenou a přilétali do Kansas City, aby balili náramky. Každý týden jsme rozesílali desítky tisíc náramků a každý týden narůstal počet žádostí.

Nadšení, jaké lidé projevovali pro koncepci nestěžování, nás všechny ze začátku ohromovalo a naplňovalo nesmírnou radostí. Po čase začalo být zřejmé, že se nejedná jen o prvotní vlnu zájmu, která brzo opadne, ale že zájem bude naopak dál narůstat. V této fázi jsme poděkovali našim dobrovolníkům, kteří vydechli úlevou, a distribuci náramků jsme přesunuli do chráněné dílny. Později jsme si najali zaměstnankyni, která začala pomáhat s vyřizováním objednávek.

Dodnes je to náš jediný zaměstnanec. Veškerá ostatní práce leží na bedrech dobrovolníků.

Jedna z nejčastějších otázek, na co se mě lidé ptají, je: „Tušil jste předem, že se z toho stane tak obrovské hnutí?“

Odpověď zní: „Netušil.“

Nedávno se mnou dělali rozhovor pro jeden prestižní časopis, který slouží jako inspirace spisovatelům a radí jim, jak se zlepšit ve psaní, jak si najít literárního agenta a jak vydat knihu. A při tom se mě zeptali: „Můžete poradit našim čtenářům, jak vytvořit celosvětové hnutí?“ Dostal jsem záchvat neovladatelného smíchu.

Když jsem znovu nabral dech, odpověděl jsem: „Nemůžu, nevím jak.“

Je pravda, že když jsme 23. července 2006 vydali prvních 250 náramků, prohlásil jsem: „Vlna nestěžování se rozšíří po celém světě.“ Všichni lidé mají sklony k přehánění a k siláckým řečem. Moje ego by potěšilo, kdyby to bylo čistě silou mého záměru, díky čemu jsme dosáhli takového úspěchu, ale je za tím mnohem víc.

Jak je možné, že taková jednoduchá myšlenka, která se zrodila zrovna v Kansas City v Missouri, se jako vlna šíří do všech koutů světa a nepřestává se šířit dál ani po šesti letech? Proč se za několik málo měsíců počet našich sledovatelů na Facebooku vyšplhal z nuly na skoro dvacet pět tisíc (v době, kdy píšu tyto řádky) a každý den dál roste? Proč nám přes službu Google upozornění přicházejí další a další zprávy o tom, že lidé vytvářejí skupiny a kluby, aby se v nich navzájem podporovali při nestěžování? Proč za pět let od vzniku celého hnutí o něm píšou tweety tucty nových lidí desetkrát až dvacetkrát denně a v jazycích, které ani nepoznávám?

Hodně jsem o tom přemýšlel a domnívám se, že vím proč. Odpověď na tyto otázky představuje klíčový motiv této knihy a celého nestěžovacího hnutí. Existují dva důvody, proč má tato myšlenka takovou globální a dlouhodobou odezvu:

1. Na celém světě je příliš mnoho stěžování.

2. Svět není takový, jaký bychom si ho přáli mít.

Věřím, že oba důvody spolu navzájem souvisejí. Jsme natolik zaměření na to, co je ve světě špatně, což dokládáme svým stěžováním, že dané problémy jen dál posilujeme a utvrzujeme.

Jsme přímo posedlí tím, co všechno je špatně. Stěžujeme si na všechno možné a soustředíme se jen na problémy. Na rozdíl od všeobecného přesvědčení se problémy nevyřeší tím, že si na ně budeme stěžovat. Jen tím konkretizujeme to, co je pro nás těžké, a ospravedlňujeme svůj postoj, ale přitom neděláme nic pro to, aby se situace zlepšila.

V současné době je svět posedlý negativitou. Je to jako mrak, který zakrývá čisté nebe a nedovoluje světlu proniknout k našim výzvám a vyřešit je.

Než budete číst dál, měl bych vás varovat. Když si přečtete tuto knihu, budete si víc uvědomovat míru negativity a stěžování. Jako kdyby někdo přidal na hlasitosti všem stížnostem kolem vás. Nicméně, vždy, když si to uvědomíte, se můžete svobodně rozhodnout, jestli se k tomu přidáte, nebo ne.

Když jsem byl malý, skoro všichni kolem mě kouřili. Pamatuju si, jak mě brávali k dětskému lékaři kvůli astmatu, kterým jsem tehdy trpěl. Pan doktor Castles mi na hrudník přiložil stetoskop a zahuhlal: „Dýchej zhluboka.“ Huhlal, protože mu z koutku úst visela jako vždycky cigareta.

Tehdy kouřili skoro všichni, včetně lékařů, kteří vyšetřovali malé astmatické děti. Všechno bylo skrz naskrz načichlé cigaretovým kouřem: oblečení, vlasy, dech, domov, nábytek, auta, kanceláře, kinosály, bylo to zkrátka všude a ve všem, ale my jsme na to byli tak zvyklí, že jsme to ani nevnímali. Dnes se kouření v USA i Evropě zakazuje skoro na všech veřejných místech. Když se pak dostanete do nějaké cizí země, kde lidé ještě běžně kouří, zarazí vás, jak ostrý a štiplavý je pach cigaretového kouře a jak se na všem drží. Jen kuřáci v těchto zemích si neuvědomují, jak výrazný pach to je, právě tak jako to nedocházelo kuřákům v USA před pár desítkami let.

Až vykročíte na svou cestu k nestěžování, začnete si všímat toho, jak je většina lidí ve svých postojích a komentářích negativní – a to včetně vás samých! Negativita tu byla i před tím, ale vy si jí možná poprvé v životě začnete být vědomi až teď. Stěžování je stejné jako pach cigaret. Obklopovalo vás celou dobu, ale teď teprve jste jej naplno ucítili.

To, jak silně nás přitahuje negativita, si uvědomíte, když se podíváte na to, čemu se věnují „zprávy“.

„Sklony k fňukání a stěžování bývají jasným znamením malé duše a slabého intelektu.“

lord Jeffrey

Před pár lety mě pozvali, abych přednášel v jednom kanadském městě, které na tom zrovna ekonomicky nebylo moc dobře. Ten den, kdy jsem měl přednášku, jsem obědval se starostou města, několika jeho významnými občany a vydavatelem místních novin. Během jídla jsme mluvili hlavně o tom, jak je důležité myslet a mluvit pozitivně. Pak se ke mně naklonil vydavatel novin a ztrápeně mi pošeptal: „Wille, strašně nerad to říkám, ale když hlavní novinový titulek hlásá KRIZE!, prodáme desetkrát víc výtisků, než když napíšeme SKVĚLÁ ZPRÁVA!.“

Řekl jsem nakladateli, ať se tím netrápí. Není to jeho vina. On neříká lidem, které vydání si mají kupovat. Novináři prostě přišli na to, jak lidem brnkat na jejich negativně naladěnou strunu. Toužíme se dozvídat o tom, co je špatné a co je špatně, a chceme o tom vědět z dobrých důvodů, které vysvětlím později v této knize.

Znám jednoho člověka, který sleduje zpravodajství CNN dvacet čtyři hodin denně – doslova. Spí, a přitom mu u nohou postele hřímá televize. Je to jeden z nejustrašenějších a nejvíc negativních lidí, jaké znám.

Sám za sebe jsem se před několika lety rozhodl nečíst, neposlouchat a nedívat se na to, čemu ostatní říkají „zprávy“. To, co se ze zpráv dozvídáme, nejsou žádné objektivní informace. Slavná a úspěšná spisovatelka Esther Hicksová nedávno poznamenala, že kdyby zpravodajství bylo přesným odrazem denních událostí, pak by dvacet devět minut a padesát devět sekund ze třicetiminutového vysílání bylo o tom, co dobrého proběhlo, a špatná zpráva by zabírala na obrazovce jedinou vteřinu. To, čemu říkáme zprávy, jsou ve skutečnosti „špatné zprávy“. Chcete-li si svou nestěžovací cestu užít co nejvíc, vřele vám doporučuji, abyste přestali číst, poslouchat a dívat se na „špatné zprávy“.

Nemusíte se bát, že byste přišli o něco opravdu důležitého. Když se něco takového stane, někdo vám to určitě řekne. Ten den, kdy zemřel Michael Jackson, jsem byl v Mwanze v Tanzanii. Brzo ráno jsem šel darovat krev a manažer transfuzní stanice vyběhl ven, hned jak mě uviděl, jen aby mi řekl o jeho úmrtí. Byl jsem na druhém konci světa, a přesto se našel někdo, od koho jsem se to dozvěděl. Když se stane něco vážného, a zvlášť něco negativního, lidé se o to s vámi podělí s velikou chutí.

Musíte o svou mysl začít pečovat jako o zahradu. V knize Jak člověk smýšlí to James Allen skvěle vystihuje:

Lidskou mysl můžeme přirovnat k zahradě, o kterou buď moudře pečujeme, nebo ji necháváme divoce zarůstat. Ať už ji kultivujeme, nebo zanedbáváme, obojí se nutně projeví na tom, jaká ta zahrada bude. Jestliže nezasejeme žádná užitečná semena, vyroste na záhonech jen plevel a z plevele bude zas jen plevel.

Negativní myšlenky jsou jako semena, která sázíme do světa prostřednictvím stěžování. A budou růst a plodit.

Negativní myšlenky jsou jako semena, která sázíme do světa prostřednictvím stěžování. A budou růst a plodit. Proto si svoje myšlenky hlídejte. Chraňte je. Ochraňujte je před negativitou ostatních a před tím, čemu se říká „zprávy“. Začněte s tím hned teď. Přestaňte říkat to, co je destruktivní, a změňte to na to, co je konstruktivní.

Vaše myšlenky utvářejí váš život a vaše slova odkazují k tomu, co si myslíte.

Svět se probouzí do nového bytí, do nové úrovně existence, a prvním krokem k této transformaci je přestat dávat energii tomu, co je špatně, tím, že o tom neustále mluvíme.

Naše myšlenky utvářejí náš život a naše slova odkazují k tomu, na co myslíme. I kdybyste si z této knihy neodnesli nic jiného, už tato myšlenka vám změní život.

V každém okamžiku utváříte svůj život myšlenkami, kterým dáváte pozornost.

Asi už jste slyšeli o filmu a knize Rhondy Byrneové, Tajemství. Jak kniha, tak film vyvolaly naprostou senzaci. Tím takzvaným tajemstvím je skutečnost, že se pohybujeme ve směru našich myšlenek a vesmír odpovídá manifestováním toho, na co myslíme.

Tajemství zarezonovalo s mnoha lidmi. Podle mého názoru to je v podstatě moderní převyprávění nahrávky Earla Nightingla z roku 1956, The Strangest Secret (Nejpodivuhodnější tajemství). Nightingale uvádí, že inspirací k Nejpodivuhodnějšímu tajemství mu byla kniha Napoleona Hilla Myšlením k bohatsví. Napoleon Hill si cenil myšlenek Andrewa Carnegieho, Henryho Forda a dalších a vycházel z nich. Nejde tedy o nic nového pod sluncem. Zdá se, že dnes tyto myšlenky oslovují celý svět, ale už před tisíci lety svěřovaly tisíce velkých filozofů a učitelů lidem stejná „tajemství“:

„Ať se ti stane, jak jsi uvěřil.“

Ježíš, Matouš 8:13

„Vesmír je změna. Náš život je takový, jakým ho učiní naše myšlenky.“

Marcus Aurelius

„Naše myšlenky nás utvářejí. Stáváme se tím, co si myslíme.“

Buddha

„Změň své myšlenky, a změníš svůj svět.“

Norman Vincent Peale

„Dnes jsi tam, kam tě přivedly tvé myšlenky. Zítra budeš tam, kam tě tvé myšlenky dovedou.“

James Allen

„Stáváme se tím, co si myslíme.“

Earl Nightingale

„Nejvyšší možné stadium morální kultury nastává tehdy, když pochopíme, že bychom měli kontrolovat své vlastní myšlenky.“

Charles Darwin

„Proč jsme pány svého osudu, kapitány svých duší? Protože máme schopnost kontrolovat vlastní myšlenky.“

Alfred A. Montapert

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Tiráž/Copyright

Předmluva

I. část. NEVĚDOMÁ NESCHOPNOST

II. část. VĚDOMÁ NESCHOPNOST

III. část. VĚDOMÁ SCHOPNOST

IV. část. NEVĚDOMÁ SCHOPNOST