Gustáv Murín

Mafiáni v Bratislave

Krvavá kronika hlavného mesta Slovenska 90. rokov

Text © Gustáv Murín, 2012

Grafická úprava a návrh obálky epub © Štefan Jakubík, 2012

Vydalo: © iAdverti publishing 2012

epub produced by: © iAdverti publishing 2012

Zvukové ukážky z CD Mafia na Slovensku I. © Vydavateľstvo Kniha do ucha

Videoukážky © TV BRATISLAVA

Foto: archív © TASR, Štefan Puškáš, Pavel Neubauer, Michal Svítok, Pavol Funtál, Martin Baumann

KUH, BNS.

ilustračné foto: istockphoto, dreamstime.

All rights reserved.

www.iadverti.com

Vydavateľ urobil všetky kroky na zistenie totožnosti autorov použitých fotografii a na získanie súhlasu k ich použitiu. Ak sa vyskytuje v knihe fotografické, alebo iné dielo, ktoré nebolo autorsky vysporiadané a ste preukázateľne nositeľom autorských práv, prosím, obráťte sa na vydavateľa.

No part of this book may be reproduced in any form or by any electronic or mechanical means including information storage and retrieval systems, without permission in writing from the author. The only exception is by a reviewer, who may quote short excerpts in a review.

Všetky práva vyhradené. Žiadna časť tejto publikácie nemôže byť reprodukovaná, uložená vo vyhľadávacom systéme alebo rozširovaná žiadnym spôsobom a v žiadnej forme bez predchádzajúceho súhlasu vydavateľa.

ISBN-978-80-8148-128-4

PREDSLOV AUTORA

foreworth.m4v

Všetky tu opísané osoby a udalosti sú už verejnosti známe a ich činy boli priebežne zverejňované v rôznych slovenských i českých médiách, ktorých rozšírený výpočet (obsahujúci takmer 500 citácií) nájdete v závere knihy. Dôležitou zmenou je, že po prvý krát budete môcť nahliadnuť priamo do citovaných textov, ak to budete považovať v danom prípade za obohacujúce. Ide najmä o detaily a nadväznosti, ktoré by v normálnom texte zdržovali spád príbehu.

Presvedčíte sa tiež zároveň, že jednotlivé správy, či reportáže sa od seba dokážu aj v opise jedinej udalosti líšiť a preto nechávam na vás, aby ste usúdili, ktorá verzia je asi bližšia realite. Profesionálni novinári či ich informátori, ale aj svedkovia a aktéri súdnych procesov, vychádzali z dobových vedomostí a mohli sa v niektorých detailoch mýliť. Nielen oni, ale ani polícia, prokuratúra a súdy sa vo viacerých prípadoch nedokázali zhodnúť na jednoznačnej rekonštrukcii týchto dramatických udalostí. Nie je to ani možné, keďže mnohí svedkovia sú už po smrti, iní mlčia, niektorí vedome zavádzajú. Táto kniha nie je obžalobný spis, je to dobová kronika jednej krvavej etapy tejto spoločnosti, vychádzajúca z oficiálnych dobových zdrojov. Neslúži na usvedčovanie vinníkov, ale na pamiatku obetí a je varovaním pred ďalšími obeťami organizovaného zločinu. Nepíše sa tu o tom, ako sa veci bez akýchkoľvek pochybností stali, ale ako o nich referovali médiá, ktorých dôveryhodnosť teraz už naozaj rukolapne môžete posúdiť sami. Cieľom tejto knihy teda nie je nič viac a nič menej, než v zrkadle správ súdobých médií hľadať obraz tej doby.

Moja predošlá kniha na túto tému MAFIA V BRATISLAVE vyšla pred štyrmi rokmi a za tú dobu bolo viacero v nej spomínaných vyšetrovaní uzavretých, objavili sa nové fakty i celé prípady. Vďaka tomu môžem niektoré mafiánske príbehy dorozprávať, iné sa tu objavujú po prvý krát. Vďaka technickým danostiam e-knihy navyše pribudla pre čitateľa fascinujúca možnosť hľadať a osobne aj nachádzať vzájomné prepojenia medzi jednotlivými aktérmi i ich protivníkmi na scéne novodobého zločinu na Slovensku. Viac než odhaľovanie verejnosti neznámych faktov, pátraní po jedinej verzii daného zločinu či vierohodnosti jednotlivostí, ponúka táto kniha teda spoločné hľadanie súvislostí medzi opisovanými kriminálnymi skutkami a ich aktérmi i obeťami s cieľom pochopiť, prečo bol pôrod novej demokracie taký krvavý a bolestný a tiež nádejou, že takéto brutálne kriminálne činy sa už nebudú opakovať.

Gustáv Murín, november 2012

◼ BRATISLAVA – HLAVNÉ MESTO ZLOČINU

VZOSTUP A PÁD PRVÝCH BOSSOV SLOVENSKEJ MAFIE

Bratislava bola pred rokom 1989 špecifická v tom, že tu existovali celkom spontánne vzniknuté gangy mladistvých, ktorí proti sebe nemilosrdne bojovali o svoje teritóriá ulíc a štvrtí. Tento zvyk si priniesli s veľkou prisťahovaleckou vlnou z vidieka, kde hlavne v hornatých častiach Slovenska platí, že je to federácia navzájom súperiacich dedín a osád. Celé desaťročia zvádzali spolu regulárne bitky päsťami, kameňmi, prakmi, ale aj reťazami, takže dochádzalo k zraneniam aj zmrzačeniam, hoci vlastne o nič nešlo. Najväčšieho kráľa takýchto bitkárov pod menom Kajto opisuje Boris Filan v knihe Bratislavské krutosti. Na túto tému v časopiseckom rozhovore dodáva: „Vyrástol som na bratislavskom predmestí, kde nás v bande bolo dvanásť a z toho desiati skončili za mrežami. Boli to moji spolužiaci, kamaráti, a jedného dňa začali kradnúť, páchať zločiny...“

Rok 1989 a prevratné spoločenské zmeny dali týmto amatérskym bitkárom, zlodejom a vekslákom v Bratislave šancu začať sa násilím aj živiť. Spočiatku veľmi úspešne...

bratislava.m4a

AUDIO UKÁŽKA

◼ PRVÍ ZA ŽIVA I V SMRTI

JOZEF DANIŠ (1952 – 1995) A VLADIMÍR DANIŠ (1956 – 1995)

Politický väzeň František Bednár rozhovore pre denník Pravda porovnával[1] svoj osud väzneného aj po Havlovej amnestii s Danišom, prezývaným Tuti, ktorému nový režim na Havlov pokyn otvoril naširoko brány pre nový život. Ten využil túto šancu, aby sa stal neoficiálnym priekopníkom mafiánskeho výpalníctva na Slovensku.

V bývalom Československu za komunistov vládli podsvetiu cigánske klany. V Čechách to bol napríklad klan Antonína Bělu, v Bratislave to boli piati bratia Suchánkovci, tiež Stojkovci, ale hlavne traja bratia Danišovci – Tuti, Papas a Dongo. Tí patrili k najbrutálnejšej ponovembrovej mafii. A spomedzi nich bol najsurovejším Tuti.

Finančné vyčíslenie Tutiho výpalníctva je smiešne v porovnaní s tými, čo prišli po ňom – gorilami v podsvetí. A ich zločinecké výnosy sú zasa na smiech v porovnaní s tým, čo mali zarábať údajní aktéri kauzy Gorila.

Tuti zohral neblahú úlohu priekopníka najmä v primitívnej brutalite akou terorizoval svoje okolie. Hlavné mesto Slovenska považoval za svoje dobyté územie a surovými výčinmi primitíva v ňom šíril strach. Cítil sa nepostihnuteľný, čím šokoval aj tých, ktorí by sa inak postavili na odpor. V tomto bol Tuti predobrazom bossov mafie, ktorí prišli k moci po ňom.

Danišovci sa stali tiež príkladom celého radu zločineckých súrodencov[2] na Slovensku i v zahraničí.

VÝPALNÍCTVO AKO ŽIVNOSŤ

Tuti a Papas Danišovci patrili k najbrutálnejšej ponovembrovej mafii, svojimi spôsobmi si znepriatelili mnohých, a to sa im stalo osudné. Ich aktivity siahajú ešte do čias komunizmu. Ako Cigáni mali za komunistickej vlády obšancovanú väčšinu organizovanej kriminality, ktorá sa vtedy sústreďovala najmä v centre mesta. Boli to veksláci (valuty a bony spočiatku predávali hlavne staré babky, lebo boli nenápadnejšie, oni len dohliadali) a „ruličkári“ (peniazmi zloženými do ruličky zmiatli kupca valút tak, že dostal len bezcenné papieriky).

Točili veľké peniaze a mali tak kapitál pre nový režim. Využili veľký hlad hlavne po elektronických výrobkoch z Rakúska, keď bol oficiálny predaj valút limitovaný. Vtedy mali raj, ale už v roku 1993 im priamy import týchto výrobkov na Slovensko kšefty zhatil. A tak sa preorientovali na výpalníctvo. Vladimír, prezývaný Tuti, mal ako prvý zaviesť výpalné v hlavnom meste.

O tom, ako výpalníkom nahrávali dokonca vtedajší predstavitelia štátu, svedčí táto výpoveď podnikateľa, samozrejme, pod podmienkou prísnej anonymity, pre denník SME: „Bránil som sa proti takémuto spôsobu ochrany priamo na ministerstve vnútra. Rada od jedného z najvyššie postavených úradníkov ministerstva však znela: Radím vám dobre, keď chcete mať pokoj, musíte sa s mafiou dohodnúť.“

Situáciu z toho obdobia charakterizovala v rozhovore pre Plus 7 dní prokurátorka Eva Mišíková: „Len mizivé percento poškodených oznamovalo podobné trestné činy. Istý podnikateľ ohlásil nastrčeného bieleho koňa, ktorý vyhotovoval faktúry. Ten sa pri výsluchu priznal a udal aj svojho šéfa. Policajti koníka predviedli i na ďalší výsluch. Po ňom ho rovno odovzdali šéfovým ľuďom, ktorí koníka vyvliekli na bratislavskú Kolibu. Následne prišlo k zmene výpovede.“

Svoju „daň“ si Danišovci vyberali aj tým najprimitívnejším spôsobom, čím zároveň predvádzali svoju moc a nepostihnuteľnosť. Tutimu sa vyhýbali najmä taxikári, pretože za jazdu zásadne neplatil. Naopak, ešte si po skončení jazdy vypýtal peniaze. Bývalý bratislavský taxikár: „Zvyčajne sa ma pred vystúpením z auta opýtal, či mi bude stovka chýbať. Nechcel som si ho znepriateliť, a tak som mu dával peniaze. Jednému kolegovi, ktorý od neho za jazdu chcel peniaze, zaplatil. Ale keď vystúpil, vyzul si topánku a rozbil mu obidve svetlá.“ V reštauráciách a baroch zásadne neplatili. Takto najmä Tutiho výčiny opisuje prevádzkar pubu v centre Bratislavy: „Čašníčky vedeli, že mu majú dať stovku-dve. Keď nedostal peniaze, zobral čašníčke hoci aj zlaté náušnice. Ľudia narozprávali, že ich trhal z uší. Ale to sú len legendy. On len povedal, čašníčke, alebo hoci aj návštevníčke: Daj náušnicu, a dostal ju. Ľudia sa ho báli.“

Brutalita bola špecialitou najmä Tutiho, bol to sporý, ale namakaný svalnáč a navyše feťák-kokainista. Odrazu mal kopu peňazí a žiadne zábrany. Dokázal znásilniť vybrané dievča buď priamo na diskotéke, alebo ju odtiaľ stiahli, či chcela alebo nie. S ostro nabitou pištoľou v ruke nútil vybranú obeť, aby na ňom predviedla na verejnosti orálny sex hoci aj pred jej priateľom. Obom pritom išlo o život. Tých znásilnených nebolo málo, ale netrúfali sa ani len ozvať, nieto ešte podať naňho trestné oznámenie. Bol schopný prísť na zastávke električky k dievčaťu a povedať: „Predaj rifle, čo máš na sebe, ale hneď.“ Ľudia sa ich báli.

ZLATÁ VÝPALNÍCKA HORÚČKA

Divoký Západ zažil niekoľko nájazdov amatérskych zlatokopov pod vplyvom takzvanej „zlatej horúčky“. Nemohlo to obísť ani tak do tej doby výpalníctvom nepoškvrnené teritórium hlavného mesta Slovenska. Tu je svedectvo z prvej ruky o praktikách : „Manželka majiteľa jednej predajne obuvi neďaleko centra mesta si v lete roku 1993 pri umývaní výkladu na skle všimla nenápadnú farebnú škvrnu. Bez rozpakov fľak zoškriabala. ´Hneď na druhý deň sa po predajni začala pohybovať partia podozrivých indivíduí, podľa mňa zlodejský gang. Keď manžel niekomu zatelefonoval o chvíľu bol v predajni pokoj. Po niekoľkých dňoch som opäť zbadala farebnú značku na skle výkladu. Znova som ju zotrela a situácia s podozrivými skupinami sa zopakovala. Manžel mi vysvetlil, že pravidelne platí jednej partii za ochranu a tá značka bola znamenie, že náš obchod má gang pod svojou kontrolou a ochranou. Zároveň bola varovaním pre zlodejov, aby našu predajňu obchádzali,´ rozprávala manželka majiteľa predajne.“

Samozrejme, že delenie teritórií mafiánskeho vplyvu nebolo ani vtedy, a už vôbec nie dnes, tak jednoduché[3], ako sa to javilo pani, čo umývala výklad vlastného obchodu a narazila na čudné značky.[4]

EŠTE JEDNO PRVENSTVO

Dňa 6. júla 1995, takmer na pravé poludnie, o 12.37 hodine, v Bratislave na Štefanovičovej ulici pred križovatkou so Žilinskou ulicou došlo v blízkosti nástupného ostrovčeka električiek k výbuchu červeného Citroënu BX 14 so ŠPZ BLE 43-74. Sedeli v ňom bratia Vladimír (39) a Jozef Danišovci (43). Otrasy a tlakovú vlnu pocítili aj niektorí redaktori Slovenského rozhlasu, ktorý je od miesta činu vzdialený len niekoľko sto metrov. Telá oboch Danišovcov zbierali policajti v okolí výbuchu po kúskoch. Tak sa aj tí, čo ešte o existencii domácej mafie netušili, dozvedeli, že Bratislava sa stala hlavným mestom organizovaného zločinu u nás. Šlo o vôbec prvý prípad „verejnej popravy“ mafiánskeho typu na Slovensku. Mimochodom, noc pred smrťou strávili bujaro vo vtedy populárnom nočnom bare Ricardo.

FOTO - TASR

Motív ani páchatelia neboli dodnes odhalení. Povrávalo sa, že Tuti dal predtým policajtom tip na zatknutie talianskeho mafiánskeho bossa, ktorý prišiel na Slovensko načas sa schovať. Výbuch auta ako vendetta – to znie ako vo filme, ale pravdivosť takého scenára sa nepotvrdila.

V ten horúci júlový večer, keď sa do hlavných správ dostala informácia, ako pekelný stroj poslal do pekla oboch nevydarených bratov, si veľa ľudí v Bratislave vydýchlo. V luxusnej reštaurácii na Hviezdoslavom námestí vraj v ten večer odpálili nejedno šampanské na nečakanú oslavu. Prítomní bratislavskí podnikatelia si naivne mysleli, že s odchádzajúcou dvojicou z metropoly odišlo aj výpalníctvo. Bol to omyl. Éra tohto typu zločinu sa práve začala...

tutis.m4v

DANIŠOVCI NA MAPE BRATISLAVY

mafiánske základne - bar Richardo, Podkolibská 3592

miesto konečného zúčtovania - na Štefanovičovej ulici pred križovatkou so Žilinskou ulicou

hroby - Jozef Daniš , Vladimír Daniš

Table of Contents

Title Page

PREDSLOV AUTORA

◼ BRATISLAVA – HLAVNÉ MESTO ZLOČINU

Vzostup a pád prvých bossov slovenskej mafie

◼ PRVÍ ZA ŽIVA I V SMRTI

Jozef Daniš (1952 – 1995) a Vladimír Daniš (1956 – 1995)

Výpalníctvo ako živnosť

Zlatá výpalnícka horúčka

Ešte jedno prvenstvo

Danišovci na mape Bratislavy

◼ ĎALŠÍ MAFIÁNSKI BRATIA

◼ PRVÝ slovenský BOSS VŠETKÝCH BOSSOV

◼ BANDITMANAŽÉR

◼ SÁGA KLANU „SÝKORIEK“

◼ POPRAVA PROMINENTNÉHO PRÁVNIKA

◼ PIŤO A PIŤOVCI

◼ MUŽ DVOCH TVÁRÍ

◼ BOSS ZAKLADAJÚCI REŠTAURÁCIE

◼ ZÁPASNÍK ZLEJ POVESTI