The Things You Can See Only When You Slow Down:

How to Be Calm and Mindful in a Fast-Paced World

Toto vydání vychází ve spolupráci s Penguin Books,

imprint Penguin Publishing Group,

divize Penguin Random House LLC.

Copyright © Haemin Sunim, 2012

English translation copyright © Chi-Young Kim a Haemin Sunim, 2017

Translation © Alena Švomová, 2017

© Nakladatelství JOTA, s. r. o., 2017

ISBN epub 978-80-7565-228-7

ISBN mobi 978-80-7565-228-7

Úvod

Jako zenového mnicha a bývalého profesora na malé fakultě humanitních věd v Massachusetts mě lidé často žádají o radu, jak se v životě vypořádat s různými překážkami. Kromě rad, které jsem poskytoval osobně a e-mailem, jsem před několika lety začal odpovídat na dotazy na stránkách sociálních médií, protože jsem se těšil z pocitu, že navazuji spojení s lidmi. Moje zprávy byly obvykle jednoduché, přímočaré a stručné. Někdy jsem reagoval přímo na nějakou otázku týkající se reálného života, někdy jsem si pro sebe udělal krátkou poznámku, když jsem při cvičení bdělé pozornosti nebo v interakci s lidmi objevil nějaké zajímavé vzorce myšlení. Zabýval jsem se také tím, jaký má význam, když v uspěchaném moderním životě zpomalíme, a jakým uměním je udržovat dobré vztahy a pěstovat soucit se sebou samým.

Netušil jsem, jaká smršť odpovědí se na moje tweety a příspěvky na Facebooku strhne. Mnoho lidí mi začalo posílat zprávy nejen proto, aby požádali o radu, ale také jako výraz ocenění a vděku. Dodnes se pamatuji na mladou maminku, která přišla o manžela při autonehodě a poslala mi upřímné poděkování, že jsem ji zachránil před sebevraždou – psala, že nikdy nepomyslela na to, že by mohla pociťovat lásku sama k sobě, protože láska pro ni vždy znamenala něco, co dáváme někomu jinému. Věčně zaneprázdněný vedoucí pracovník ve věku kolem čtyřicítky mi řekl, jak je krásné začínat den mými vzkazy. Při nabitém denním rozvrhu nad nimi mohl strávit chvíli tichého rozjímání a odpočinku. Čerstvý absolvent, kterému se nedařilo najít práci a už do hledání ztrácel chuť, to po přečtení mých slov podpory zkusil ještě jednou a práci konečně našel. Když jsem si přečetl zprávy od něj, na několik dní mě zaplavila stejná radost, jako bych si první práci našel já sám.

Pociťoval jsem hluboké štěstí nad tím, že má prostá poselství dokázala lidi inspirovat a pomáhat jim v těžkých časech. A protože mé zprávy postupem času sdílelo stále více lidí a počet těch, kdo mě sledovali na Twitteru a Facebooku, rostl, začalo se mi říkat „rádce, který uzdravuje“. Tohle označení se nakonec v Koreji stalo mou přezdívkou. Tehdy se na mě obrátily vydavatelské společnosti s nabídkou, že z mých zápisků a vzkazů sestaví knihu. V roce 2012 vyšla v Jižní Koreji knížka Věci, které uvidíte, jen když zpomalíte. K všeobecnému překvapení se 41 týdnů držela na prvním místě seznamu nejprodávanějších titulů a za tři roky se jí prodaly více než tři milióny výtisků. Následovaly překlady – do čínštiny, japonštiny, thajštiny, francouzštiny, angličtiny a nyní i do češtiny. K pozornosti, které se knize dostalo, přistupuji s pokorou a doufám, že i čtenářům v jiných koutech světa může pomoci stejně dobře jako čtenářům v Asii a Francii.

Kniha má osm kapitol, které se věnují různým aspektům života – od lásky a přátelství až po práci a ambice – a tomu, jak nám v každé z těchto oblastí může pomoci bdělá pozornost. Zabývám se například otázkou, jak se za pomoci bdělé pozornosti vypořádat s negativními emocemi, jako je vztek nebo žárlivost, a také s životním zklamáním. Vracím se do dávné minulosti, abych se podělil o svou zkušenost se selháním v roli nového univerzitního profesora. Pokud jste příliš silně zaměřeni na své vlastní já, mohou pro vás být velmi prospěšné „tři osvobozující vhledy“ ze 6. kapitoly. Pokud se obáváte budoucnosti nebo si nejste jisti, k čemu jste skutečně povoláni, nabízím radu, jak si posílit vědomí sebe sama a zjistit to.

V úvodu každé kapitoly najdete esej, po kterém následuje řada krátkých poselství – rad a moudrostí, které jsou určeny přímo vám, abyste nad jednou po druhé uvažovali a zapamatovali si je. Pak vás budou moci provázet ve chvílích strachu nebo zoufalství a připomínat vám, že nejste sami. Každá z kapitol pokračuje kratším esejem a poté další řadou krátkých výzev k meditaci. Celou knihu doprovázejí barevné ilustrace, jejichž autorem je Youngcheol Lee. Ty mají posloužit jako uklidňující předěly, u kterých se zastavíte podobně, jako byste se měli zastavit u výzev k meditaci.

Někteří lidé knížku přečtou stejně rychle, jako by četli román. Já však doporučuji dát si na čas a zamyslet se nad tím, co jste právě četli, a teprve pak pokračovat další kapitolou. Když budete každou kapitolu pročítat pomalu, více si ji vychutnáte a objevíte hlubší významy. Neměli byste se rozpakovat dělat si na okraje poznámky nebo si zvýrazňovat části, se kterými souzníte.

Doufám, že čas strávený s touto knížkou pro vás bude v uspěchaném životě příležitostí k rozjímání a k meditaci. Doufám, že vás inspiruje k tomu, abyste se spojili se svou laskavější a moudřejší stránkou. Kéž jste šťastní, zdraví, vyrovnaní a nepostihne vás nic zlého.

První kapitola

Odpočinek

Proč jsem pořád v jednom kole?

Když se všechno kolem mě pohybuje moc rychle, zastavím se a položím si otázku: „Je to svět, co je pořád v jednom kole, nebo je to má mysl?“

O „mysli“ a o „světě“ obvykle uvažujeme, jako by existovaly nezávisle na sobě. Pokud se nás někdo zeptá, kde je mysl, většina z nás by si ukázala na hlavu nebo na srdce, ale ne na strom nebo na oblohu. Vidíme jasnou hranici mezi tím, co se odehrává v naší mysli, a tím, co se děje ve vnějším světě. Mysl, která se uhnízdila uvnitř těla, si v porovnání s ohromným světem tam venku může připadat malá, zranitelná a někdy bezmocná. Podle Buddhova učení je však hranice mezi myslí a světem ve skutečnosti tenká, propustná a v konečném důsledku iluzorní. Nemůžeme říci, že by svět byl objektivně radostný nebo smutný a vyvolával v nás pocit, který by tomu odpovídal. Je tomu spíše tak, že pocity vznikají v mysli, která promítá svou subjektivní zkušenost do světa. Svět není ze své podstaty radostný ani smutný; prostě jen je.

Možná tomu lépe porozumíme prostřednictvím rozhovoru, který jsem vedl se svou drahou přítelkyní, svědomitou a pečlivou buddhistickou mniškou. Nedávno ve svém chrámu dohlížela na stavbu meditačního sálu. Vylíčila mi mimo jiné martyrium se sháněním různých povolení a hledáním správného dodavatele, a pak popsala proces stavby následujícím způsobem:

„Když nastal čas položit na střechu tašky, viděla jsem tašky, kamkoliv jsem šla. Všímala jsem si materiálu, ze kterého jsou vyrobeny, jejich tloušťky i tvaru. A pak, když přišel čas položit podlahu, jsem neviděla nic než podlahy. U podlah z tvrdého dřeva jsem se samozřejmě zaměřovala na barvu, původ, strukturu a odolnost. A pak se mi konečně rozsvítilo: když se díváme na vnější svět, díváme se jen na jeho malou část, která nás zajímá. Svět, který vidíme, není celý vesmír, ale jen omezený vesmír, kterým se zabývá naše mysl. Platí ale, že pro naši mysl představuje tento malý svět celý vesmír. Naší skutečností není kosmos táhnoucí se donekonečna, ale malá část, na kterou se rozhodneme zaměřit. Skutečnost existuje, protože existuje naše mysl. Bez mysli by neexistoval žádný vesmír.“

Čím více jsem o tom přemítal, tím více mi její pohled na věc dával smysl. Svět se stává skutečným, protože si jej uvědomujeme. Nemůžeme žít ve skutečnosti, které si nejsme vědomi. Aby svět mohl existovat, je závislý na naší mysli právě tak, jako je naše mysl závislá na světě jako na předmětu našeho uvědomování. Jinak řečeno, můžeme prohlásit, že uvědomění ze strany naší mysli způsobuje, že svět existuje. Na co se naše mysl zaměří, to se stává naším světem. Při tomto pohledu se naše mysl ve vztahu ke světu tam venku nejeví tak významná, co říkáte?

Nemůžeme ani nechceme znát každou jednotlivou věc, která se ve světě přihodí. Kdyby tomu tak bylo, zbláznili bychom se z přemíry informací. Pokud se na svět podíváme optikou své mysli, jako to udělala moje přítelkyně, ihned si všimneme toho, co hledáme, protože mysl se na to zaměří. Předpokládejme, že svět, který vidíme zrakem své mysli, je omezený. Pokud pak dokážeme svou mysl vycvičit a moudře si vybírat, nač se zaměříme, budeme moci zažívat svět odpovídající stavu vlastní mysli.

Protože jsem mnich a univerzitní profesor, táhne mě to mnoha různými směry. Během týdne vyučuji a věnuji se výzkumu a o víkendu strávím několik hodin za volantem, abych se mohl věnovat povinnostem v chrámu svého učitele. Když mám volno ve škole, mám rozvrh ještě plnější. Navštěvuji starší mnichy a tlumočím mnichům, kteří neumí anglicky, přednáším o dharmě v různých chrámech, a musím si vyhradit čas také pro vlastní meditační praxi. Kromě toho všeho se navíc věnuji dalšímu výzkumu a píši akademická pojednání.

Abych řekl pravdu, někdy mě napadá, jestli by měl zenový mnich mít takhle nabitý rozvrh. Pak si ale uvědomím, že to není okolní svět, co je stále ve víru povinností; je to jen má mysl. Svět si ještě nikdy nestěžoval na to, kolik má práce. Když jsem pohlédl hlouběji do sebe, abych zjistil, proč žiji tak rušný život, uvědomil jsem si, že mě do jisté míry těší být zaneprázdněný. Kdybych chtěl skutečně odpočívat, mohl bych pozvání k výuce odmítat. Já však takové žádosti vítám – s oblibou se setkávám s lidmi, kteří ode mě chtějí, abych jim radil a pomáhal tou trochou moudrosti, kterou mám. Vidět jiné lidi šťastné je v mém životě hlubokým zdrojem radosti.

Jedno známé buddhistické rčení praví, že v očích Buddhy se všichni jevíme jako Buddhové a v očích vepře se všichni jevíme jako vepři. Poukazuje na to, že zažíváme svět odpovídající stavu vlastní mysli. Když je vaše mysl radostná a soucitná, je takový i svět. Když máte mysl plnou negativních myšlenek, také svět se zdá negativní. Když máte pocit, že jste zavalení povinnostmi a zaneprázdnění, pamatujte, že nejste bezmocní. Když odpočívá vaše mysl, odpočívá i svět.

Svět známe jen takový, jaký jej vidíme

oknem své mysli.

Když je naše mysl hlučná, je takový i svět.

A když máme mysl pokojnou, je takový i svět.

Poznat svou mysl

je stejně důležité jako snažit se změnit svět.

*

Vmáčknu se do vagónu metra.

Všude kolem mě se tlačí lidé.

Mohu se buď rozzlobit,

nebo si pomyslet, jak je to legrační,

že se nemusím držet tyče.

Lidé reagují na stejnou situaci různě.

Pokud se na to podíváme blíže,

uvidíme, že nás netrápí daná situace,

ale náš pohled na ni.

Na tsunami není děsivá jen voda,

ale i věci,

které na nás voda vychrlí.

Na tornádu není děsivý jen vítr,

ale i věci,

které vítr vyvrátí z kořenů a odvane.

Nešťastní nejsme jen proto,

že se stalo něco špatného,

ale také proto, že v nás víří myšlenky

o tom, co se stalo.

*

Konec ukázky

Table of Contents

Titulní strana

Kapitola 1