Táto kniha ponúka informácie o prevencii potravinových alergií u detí. Vychádza z výskumu a pozorovaní autorky, ktorá nie je doktorkou medicíny. Kniha obsahuje informácie, ktoré sa môžu použiť ako doplnok, nie ako náhrada za rady vášho lekára alebo vyškoleného zdravotníka, s ktorým by ste sa vždy mali poradiť pred začatím akejkoľvek liečby alebo programu spojeného s liečbou. Informácie uvedené v tejto knihe boli dôkladne preskúmané a bolo vynaložené obrovské úsilie na zabezpečenie presnostiúdajov dodňavydania knihy. Vydavateľ a autorka nenesú zodpovednosť za akékoľvek zdravotné následky, ktoré môžu vyplynúť z použitia tu navrhnutých metód.

Všetky práva sú vyhradené. Nijaká časť tejto knihy sa nesmie reprodukovať, ukladať do informačných systémov ani prenášať v akejkoľvek podobe či akýmkoľvek spôsobom – elektronicky, mechanicky, fotokopírovaním, nahrávaním alebo inak – bez predchádzajúceho písomného súhlasu vlastníka autorských práv.

Copyright © 2017 by Robin Nixon Pompa

Foreword © 2017 by Gideon Lack

Translation © 2018 by Katarína Bukovenová

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-5973-7

Venované Clare, Gradymu a Arthurovi

PREDSLOV

Mojou bezprostrednou reakciou na túto knihu bolo, že by mohla pomôcť mojim pacientom uplatniť niektoré klinické informácie, ktoré boli výsledkom mojich výskumov.

Už viac ako desať rokov s kolegami skúmame nárast potravinových alergií a dospeli sme k záveru, že neexistujú dostatočné dôkazy na podporenie odkladu konzumácie alergénnych potravín (spôsobujúcich alergie) u malých detí. Vždy nás učili, že imunitný systém dojčiat potrebuje čas, aby dozrel, skôr než bude napadnutý potenciálne nebezpečnými potravinovými alergénmi, čo by mohlo viesť k alergickým reakciám. Tento úsudok sa zdal rozumným, neexistoval však dostatok dôkazov, ktoré by ho podporili. Smernice vydané v roku 2000 v Spojených štátoch odporúčali u batoliat vyhýbať sa orieškom, vajciam a ďalším hlavným alergénom až do ich neskoršieho veku a podobné inštrukcie v Spojenom kráľovstve navrhovali, že arašidy by sa zo stravy malých detí mali vylúčiť. Napriek tomu, po viac ako pätnástich rokoch vyhýbania sa im, počet alergií na potraviny naďalej stúpal. Existovali tu však pozoruhodné výnimky.

S kolegami sme napríklad počuli od izraelských pediatrov a alergológov, že u svojho obyvateľstva nezistili takmer nijaké alergie na arašidy. Izraelské matky nám vraveli, že arašidy sú medzi prvými potravinami v strave odstavených dojčiat, často už v štvrtom mesiaci. Skúmali sme to, porovnávajúc výskyt alergie na arašidy u izraelských detí a židovských detí v Spojenom kráľovstve, ktoré pochádzajú z toho istého národa. Dojčatá v Izraeli boli kŕmené nemalými množstvami arašidov už od štyroch mesiacov, zatiaľ čo deti v Spojenom kráľovstve sa vyhýbali arašidom v prvom roku života. Zistili sme, že výskyt alergií na arašidy u britských školákov bol desaťnásobne častejší než u ich vrstovníkov v Izraeli.

Začalo nás zaujímať, či problém nárastu potravinových alergií nebol sčasti spôsobený našimi snahami o prevenciu. Na základe toho sme vypracovali štúdiu LEAP (Learning Early About Peanut – Učiť sa včas o arašidoch), ktorá bola intervenčným vyšetrovaním náhodne vybraných 640 malých detí. Tie začali konzumovať arašidy zavčasu alebo sa im prvý rok života vyhýbali. Štúdia bola realizovaná u detí s vysokým rizikom alergie na arašidy (to sa určilo na základe existencie ekzému alebo alergie na vajcia v minulosti). Výsledky štúdie LEAP ukázali, že konzumácia arašidov v útlom veku znížila rozvinutie alergie na arašidy o 80 %. Z novšej štúdie LEAP vyplynulo, že účinky sú trvalé, dokonca aj keď deti prestali konzumovať arašidy pravidelne.

Navyše, štúdiou EAT (Enquiring About Tolerance – Zisťovanie tolerancie), v ktorej bolo mapovaných viac než tisíctristo detí, sa ukázalo, že konzumácia pšenice, mliečnych výrobkov, vajec, arašidov, rýb a sezamu od troch mesiacov u zdravých, predtým výlučne dojčených detí sa spájala so znížením výskytu alergií na potraviny o dve tretiny. Zistenia neboli také jasné a dramatické ako v prípade LEAP. Toto zníženie bolo zaznamenané len u detí, ktoré konzumovali tieto potraviny pravidelne v útlom veku a riadili sa protokolom štúdie. Jednou z ťažkostí štúdie EAT bolo úspešné zavedenie viacerých potravinových alergénov do detskej stravy v útlom veku (veľa rodičov sa bálo vystaviť svoje deti novým potravinám, zvlášť tým, ktoré mohli deťom privodiť alergie), no napriek tomu štúdia ukázala cestu k možnosti predchádzať všetkým potravinovým alergiám konzumáciou potravy v útlom veku. Tento výskum treba ešte opakovať a vyvinúť stratégie na predčasné ukončenie dojčenia, ale Robinina kniha je inšpirujúcim a tvorivým pokusom o prekonanie niektorých z problémov skorého ukončenia dojčenia.

V súčasnosti existuje všeobecný konsenzus, že konzumácia arašidov v prvom roku života sa odporúča najmä u detí s rizikom prejavu alergií, u detí, ktoré majú rodinnú anamnézu alergií alebo majú ekzém. Zatiaľ čo otázka, či konzumácia rozmanitých potravinových alergénov v ranom veku zabráni potravinovým alergiám, zostáva otvorená na ďalšie overovanie, rovnováha dôkazov sa prikláňa k zavedeniu bežných potravinových alergénov (vajcia, pšenica, arašidy, ryby, mlieko, sezam) už v útlom veku. Napriek tomu v širších lekárskych a pediatrických komunitách a medzi rodičmi pretrváva vo veci zavádzania potravinových alergénov u detí v ranom veku obava. Hoci niet pochýb, že deti, u ktorých sa v prvom roku života prejaví vážny ekzém, už môžu mať alergiu na potraviny a vyžadujú si rady odborníka predtým, než sa určité potraviny pridajú do ich stravy, u ostatných detí neexistuje dôvod vyhýbať sa týmto potravinám pred šiestym mesiacom.

Robin pozná tento strach. Spomínam si, ako som sa s ňou stretol pred viac ako piatimi rokmi, keď sa jej malá dcéra stala mojou pacientkou. Zarazila sa, keď som jej povedal, aby dala malej Clare vajcia a orechy. A neopustila moju ambulanciu, kým nepochopila vedecké zdôvodnenie mojej rady! Myslím, že by vám ako prvá povedala, že keby som vtedy nemal čas a nezmiernil jej obavy, možno by nedodržala moje rady. A Clara by pravdepodobne ešte vždy trpela život ohrozujúcimi alergiami na orechy.

Preto som taký vďačný, že si Robin našla čas, aby vedecky zdôvodnila nové chápanie potravinových alergií. Ako uznávaná autorka vedeckých publikácií a bývalá kandidátka na titul PhD. s vedeckým diplomom z Kolumbijskej univerzity, nehovoriac o tom, že je matkou troch detí, analyzuje najnovšie štúdie a prezentuje ich zistenia takým spôsobom, že ich pochopia všetci rodičia.

Súčasné knihy o strave a výžive radia rodičom, že si majú osvojiť jemný prístup k odstaveniu dojčiat s dôrazom na pomalé a oneskorené zavedenie konzumácie potravín spočívajúcich na začiatku z detskej ryže, ovocia a zeleniny vo forme kaše. Robin ponúka niečo oveľa vzrušujúcejšie. Je zanietená, pokiaľ ide o zavádzanie zdravých a chutných potravín u dojčiat, zvlášť potenciálne alergénnych. To je vo veľkej miere založené na jej vlastných skúsenostiach ako matky, a tiež na základe jej chápania súčasného výskumu ako novinárky zaoberajúcej sa lekárskou problematikou. V našich vedomostiach existuje medzera, týkajúca sa uspokojenia chuti našich malých detí a ich vychutnania si rozmanitej a zdravej stravy, no Robinina kniha túto medzeru premosťuje.

GIDEON LACK, MD,

Profesor detskej alergológie Kráľovskej akadémie v Londýne;

Vedúci klinickej akademickej pediatrickej alergologickej služby

pre Guy’s & St. Thomas’ NHS Foundation Trust,

Nemocnica Sv. Tomáša, Londýn

ÚVOD

Jedného jarného dňa okolo obeda som posadila desaťmesačného Arthura, moje tretie dieťa, do trávy pred detskými jasľami. Len pred štyrmi mesiacmi by Arthur plakal, potil sa a vyhádzal vždy, keby sa dotkol varených vajec. Ja som mu ich však naďalej dávala v malých dávkach každý deň, a tento deň pišťal od radosti a netrpezlivosti, keď videl, že som mu nachystala vajce natvrdo.

Vedľa mňa sedela Trisha Woodfireová. Je to štíhle žieňa s dlhými rukami a nohami ako baletka; bežne pôsobí étericky a nepredvídateľne, ako keď vypustia héliový balón. V poslednom čase však pôsobí vážnejšie, takmer vyrovnane, vďaka dokonale zaguľatenému tehotenskému brušku.

Trishu som stretla, tak ako sa mnohé matky stretávajú, keď sme boli vyzdvihnúť svojich synov z tých istých jasieľ. Zdvorilo sme sa zhovárali, keď sme čakali pri bráne, kým znova neuvidíme úsmevy našich synov. Keď som však spomenula tému tejto knihy, Trisha ožila, začala byť zvedavá a chcela sa podeliť so svojimi skúsenosťami. Nezvýšil čas na ďalší rozhovor, a tak sme sa dohodli, že sa čoskoro stretneme, aby som s ňou urobila oficiálny rozhovor o jej skúsenostiach s potravinovou alergiou jej staršieho dieťaťa.

Každá prvorodička sa musí v mnohom prispôsobiť, prežiť veľa bezsenných nocí a zažiť veľa stresu. Trisha si však spomína na detstvo teraz trojročného Henryho s dýchavičnou úzkosťou a zachmúrenosťou. Vtedy nikdy nespal viac ako dvadsať alebo tridsať minút a zdalo sa, že má neustále bolesti. Bol náchylný na vracanie a jeho stolica páchla „chorobne a po octe“. Nepomohli ani lekári a ďalší odborníci.

„Vyzerala som ako prehnane úzkostlivá matka,“ vravela. „Inštinkt mi však napovedal, že niečo nie je v poriadku.“

U Henryho napokon diagnostikovali alergiu na mlieko a na sóju. Keď sa tieto alergény odstránili z jeho stravy, cítil sa dobre. Spal dobre a ľahko sa upokojil. Dietologička však trvala na tom, aby som Henryho „vystavila“ mliečnym aj sójovým potravinám v malých dávkach a postupne ich zvyšovala, kým nenastane opačná reakcia.

„Uvidíme, či z toho vyrastie, povedala,“ vravela mi Trisha, zavrtiac hlavou.

Trisha to neochotne urobila. Pomaly sa posúvala hore po tom „mliečnom rebríku“, ktorý vyjadruje intenzitu mliečnych bielkovín v určitej potravine. Začala tým, že dávala Henrymu pomerne neškodné mliečne sušienky počas štyroch dní, potom štyri dni palacinky a ďalšie štyri dni nejaký druh bielej omáčky (napríklad na lazane), kým chudák Henry nemal opäť reakciu. Nenávidela také varenie a prísne dodržiavanie zachovania zvyšku jeho stravy, aby naisto vedela, že to, čo spôsobovalo reakciu, bola zvýšená dávka mliečnych výrobkov.

Predovšetkým sa však najviac bránila tomu, že nútila svoje dieťa, aby bolo choré. Jednako to všetko podstúpila. Na naliehanie dietologičky počas prvých dvoch rokov vystavila Henryho piatim mliečnym potravinám a rovnakému počtu sójových jedál.

Spomína si na tie roky ako na roky veľkého stresu, vyčerpania a napokon depresie. „Avšak potom,“ pokračovala s oduševneným výrazom, „keď mal dva roky, niečo sa v jeho tele zmenilo, a myslím, že dnes je na tom lepšie.“

Isté je, že ďalšie výzvy išli ako po masle a dnes má Henry každý deň na raňajky grécky jogurt a pravidelne prevarené mlieko a syry. Zje aj spracovanú sóju a nemá nijakú reakciu.

„Ešte som neskúšala studené mlieko z chladničky,“ povedala, ale aj k tomu sa dostanú. K zmiznutej alergii poznamenala: „Jednoducho z nej vyrástol.“

Keď to hovorí, nemôžem si pomôcť, ale musím sa čudovať. Naozaj z toho vyrástol, alebo sa mu len náhodou znížila citlivosť na tieto alergény?

V rozhovore nastala prestávka. Nebola som si istá, čo povedať. Odborníci, s ktorými som sa nedávno rozprávala, by sa domnievali jedno: Tým, že Trisha kŕmila Henryho alergénmi v ranom veku a často, pomohla jeho imunitnému systému naučiť sa považovať tieto potraviny za bezpečné. Mám jej to povedať?

Na kurzoch žurnalistiky nás učili, že keď robíme rozhovor, máme zostať väčšinou ticho. A môj krátky vpád do psychologického výskumu (namiesto toho som vyštudovala odbor neurovedy) ma naučil aj to, že mám v rozhovore zostať matkou. Pýtaj sa, nerozprávaj. Najlepšia informácia alebo ponuka vždy prichádza v tichosti, kým sa človek pokúša vyplniť dlhšie ticho. Ako ten, kto sa pýta, či už pre žurnalistiku alebo akademický výskum, vždy som sa pokúšala čerpať informácie. Absorbuj, nezdieľaj.

Aby to bolo ešte zložitejšie, výskum, v ktorom som mala prsty, bol úplne nový. Niečo z toho ostatní vedci a výskumníci pracujúci v tejto oblasti dokonca ešte ani nestihli dôkladne stráviť. V akademickej oblasti sa s výskumom, ktorý nebol poriadne preverený vedeckou komunitou, zaobchádzalo, nuž, ako keby neexistoval.

Rozhodla som sa mlčať.

Trisha zaplnila ticho tým, že si jemne potľapkala brucho a obe sme sa zasmiali na tom, aké je jej tehotenstvo zatiaľ „vzhľadné“. (Stále vyzerá ako baletka, ale taká, čo prehltla basketbalovú loptu.) Keď mi vravela, že čaká dievčatko, odbehla som v myšlienkach inam.

Ak jej dcéra bude mať podobné problémy, Trisha sa určite okamžite pokúsi vylúčiť mliečne výrobky a sóju. Bude však znova ochotná podstúpiť to, čo predtým? Vráti sa k tej istej dietologičke, ktorá stále omieľa to isté? Vystaví sa opakovanému scenáru plného stresu a neistoty? Alebo len bude čakať niekoľko rokov, vyhýbať sa alergénom možno s mylným predpokladom, že jej dcéra z toho napokon „jednoducho vyrastie“?

Vžijúc sa do Trishinej budúcnosti s dojčaťom a predškolákom, na ktorého treba dozerať, očakávala som, že sa rozhodne netrápiť svoju dcéru procedúrami s potravinami, tak ako svojho syna. (Nebojte sa, ako uvidíme, existuje spôsob, ako zaviesť alergény bez mučenia!) Vynechanie procedúr s potravinami uchráni jej domácnosť od stresu z chorého nevyspatého dieťaťa. Iba počká, predstavovala som si jej uvažovanie, kým jej dcéra „z toho vyrastie“.

Avšak vyrastie z toho jej dcéra, ak sa jej nebudú pravidelne podávať malé dávky mlieka, tak ako jej bratovi? Väčšina detí vyrastie z alergie na mliečne výrobky a sóju. Mnohé si však alergiu prenášajú do dospelosti a pre niektoré môže byť život ohrozujúca.

Dieťatko v Trishinom bruchu má nielenže zvýšené riziko vzni ku potravinovej alergie v dôsledku bratovho stavu, ale aj rodinnú anamnézu vážnych autoimunitných porúch. Autoimunitné choroby a alergie sú na vzostupe z nevysvetliteľných, pravdepodobne „moderných“ dôvodov. Nie je jasné, či jeden je rizikovým faktorom pre druhý. Zdá sa však, že takzvaný moderný životný štýl, ktorý má veľa výhod, vrátane pomerne nízkeho výskytu infekčných chorôb, má rôzne vplyvy aj na imunitný systém mnohých ľudí. V mojej rodine mám dvoch mladých bratancov s cukrovkou typu 1 a môj brat a ja máme celiakiu, autoimunitnú poruchu, pri ktorej lepok poškodzuje tenké črevo. Diagnostikovali mi ju v devätnástich a neskôr potvrdili krvnými testami potom, ako mi hmotnosť klesla pod štyridsať kíl pri výške 165 cm. Možno paradoxne, keď som vynechala chlieb, koláče, cestoviny a všetky ostatné výrobky obsahujúce lepok, vrátila som sa k bežnej váhe. (Bolo to v 90. rokoch, predtým než sa stali široko dostupnými všetky tie dnešné bezlepkové náhrady.) Rodina môjho manžela má takisto rôzne autoimunitné poruchy.

Trishina sestra trpí roztrúsenou sklerózou a sama Trisha, keď mala dvadsaťštyri, mala paralýzu tváre a dvojité videnie, ktoré trvalo šesť týždňov. Diagnostikovali jej typ „dočasnej“ roztrúsenej sklerózy, vravela. V neposlednom rade, vyzerá to, že jej manžel môže mať celiakiu.

Ako Trisha rozprávala o rôznych chorobách v jej rodine, moje odhodlanie začalo oslabovať. Ak existujú spôsoby, ako ochrániť jej bábätko len pred jedným z mnohých možných zdravotných problémov, určite si to zaslúži vedieť. Iste, nedá sa povedať, či Trisha Henryho liečila alebo z toho jednoducho vyrástol. To sa nikdy nedozvieme. Pokiaľ však ide o jej dcéru, nedala by prednosť byť v bezpečí, než potom ľutovať?

Zápasila som sama so sebou. Mám mlčať? Alebo by som jej, opatrne, mala povedať všetko, čo viem? Mala by som rešpektovať jej inteligenciu a znalosť jej vlastných detí a to, že sa s tým popasuje najlepšie, ako bude vedieť?

Pred dvoma týždňami som sa rozprávala s Pippou Georgovou na tom istom dedinskom trávniku, veľkom štvorcovom poli v srdci našej malej anglickej dediny. (Pôvodne pochádzame z New Yorku, ale presťahovali sme sa do Londýna, keď bol náš najstarší novorodencom, a potom sme sa vybrali na anglický vidiek, keď som otehotnela s naším druhým dieťaťom.) Pippa má svetlé rovné vlasy po plecia, oslnivý úsmev a mladistvú, nadmieru milú osobnosť. Vzala so sebou osemnásťmesačného Olivera. Oliver je plavovlasý ako jeho matka a nezávislý človiečik; stále ho to ťahá k ceste, akoby ho k autám priťahoval magnet. (Našťastie sú v tomto tichom kúte takmer všetky autá zaparkované.) Pippa ho naháňa, každú chvíľu sa smeje do slnka a nesie ho ako vrece sena späť tam, kde sme a kde sa zhovárame o jej staršom synovi Benovi, ktorý má štyri roky.

Keď bol Ben vo veku Olivera, takmer zomrel po tom, ako prišiel do kontaktu s kešu orieškami. Odvtedy je Pippina domácnosť, pochopiteľne, úplne bez orieškov. V jeho škôlke majú preňho poruke EpiPen (adrenalínové pero) a škola žiada ostatných rodičov, aby sa striktne vyhýbali potravinám s orieškami, keď svojim deťom balia desiatu na dni, ktoré s nimi Ben trávi.

Jeho malý brat Oliver ešte nemal nijakú alergickú reakciu, ale ako bábätko mal ekzém, ktorý sa považuje za varovné znamenie blížiacich sa potravinových alergií. Keby mal Oliver môjho detského lekára, zaviedol by orechy v ranom detstve, takmer ako očkovanie proti rozvíjajúcim sa alergiám. Oliver však po skúsenostiach svojho staršieho brata nikdy neprišiel do kontaktu s orechmi alebo orechovým maslom akéhokoľvek druhu.

Chápem logiku v Pippinej voľbe. Urobila tak z lásky a zo strachu. Rovnako ako by som urobila ja, keby som nemala to šťastie a neodkázali by ma na lekára, ktorý vedie špičkový výskum. Výskum, ktorý naznačuje, že môžeme ochrániť väčšinu detí pred potravinovými alergiami jednoducho tým, že alergény zavedieme do jedálneho lístka skoro a často.

Mala by som niečo povedať?

Pippa dala Olivera na hojdačku a poznamenala, zvraštiac tvár: „Čítala som ten článok, ako dávať malé množstvá (alergénov), ale tak veľmi sa bojím.“ Chápala som ju. A uzavrela to. Porozprávala som jej, čo viem – a čo je rovnako dôležité – aj to, čo neviem. Dôverovala som jej, že tie informácie použije s inteligenciou a rezervou a že vyhľadá rady nejakého dobrého lekára.

A bola som tu znova, na tom istom trávniku, počúvala inú mamu a premýšľala, či mám prehovoriť. Pozrela som na Trishino vyčnievajúce brucho, vzdychla som si a prehovorila. Rozprávala som nielen o vydaných štúdiách, ale aj o tých, na ktorých sa pracuje. Povedala som jej, kam ten výskum smeruje. Povedala som jej, že všetka jej námaha a vytrvalosť vo všetkých tých procedúrach s potravinami v skutočnosti môže byť dôvodom, že Henry je dnes bez alergie.

Vytreštila oči. A potom sa usmiala, v očiach jej zaiskrilo od prekvapenia a štipôčky pýchy. Možno to všetko nebolo márne.

Prečo som napísala túto knihu

To, čo som uviedla vyššie, sa stalo pred viac ako rokom. Štúdie, ktoré som sledovala, pokročili a potom boli všetky schválené a publikované. Niektoré s jasnými zisteniami a iné s komplikovanejšími odkazmi.

Ústrednej filozofie – kŕmiť deti alergénmi, od útleho veku a často – sa chopili mnohí významní členovia lekárskej komunity a zvlášť súhlasne ju vnímajú, pokiaľ ide o alergiu na arašidy. Ako ste čítali, výskum pokračuje. A veľa otázok zostáva: Čo je optimálne množstvo a aká optimálna forma toho-ktorého alergénu, aby poskytol ochranu pred alergiou? Pomôže ochrana pred potravinovou alergiou ubrániť sa pred environmentálnymi alergiami a astmou? Aký je vekový rozsah obdobia imunitného okna pre každý potravinový alergén a prečo sa odlišuje? Ochráni deti skoré podávanie všetkých potravinových alergénov, dokonca aj tých, ktoré dosiaľ neboli dostatočne preskúmané, ako je kivi, sója a citrusové plody? Existujú neúmyselné následky skorého vystavenia dieťaťa alergénom, ktoré môžu mať nepriaznivý vplyv na zdravie? (Jednou z najpodstatnejších obáv bolo, že skoré vystavenie dieťaťa alergénom povedie k predčasnému odstaveniu, výskum však ukázal, že neskracuje trvanie dojčenia.)

Zvlášť keď má vaše dieťa suchú kožu, ekzém, potravinové alergie v rodinnej anamnéze alebo iné príznaky, že potravinové alergie

sú už prítomné, dajte ho otestovať predtým, než mu začnete podávať potravinové alergény.

Navyše, hoci dnes máme niekoľko významných poznatkov o tom, ako môžeme zabrániť potravinovým alergiám, prekonanie existujúcich alergií je ešte vždy veľmi zložité.

Desenzibilizačné protokoly pre väčšinu alergénov musia byť v súčasnosti prispôsobené jednotlivcom a kontrolované lekárom. A žiaľ, nemusia fungovať u každého alergika.

Inými slovami, zatiaľ nemáme všetky odpovede. S naším napredovaním bude informácií pribúdať a rady sa budú pravdepodobne zdokonaľovať. (Aktualizácie nájdete na webovej stránke mojej knihy

RobinNixonPompa.com) Verím však, že pokiaľ ide o pochopenie, zatiaľ sme pri špičke ľadovca. Očakávam, že postupom rokov sa o výhodách vystavenia detského imunitného systému možným alergénom dozvieme čoraz viac.

Možno som mala s písaním tejto knihy počkať, kým sa utrasie každý detail. Myslela som na to. Som nevyspatá matka troch detí do päť rokov na plný úväzok. Odklad tejto knihy by bol právom odôvodnený! Potom som si však spomenula na Olivera, Trishinu nenarodenú dcéru a stovky tisícok drobcov, ktorí sa chystajú prechádzať predpokladaným obdobím imunitného okna, počas ktorého by sa dalo alergii zabrániť. Myslela som na stres a strach, v ktorom musia každý deň žiť mnohé rodiny. Na to, ako obmedzuje ich životy, prekáža a bráni jednoduchým radostiam, ako je možnosť spontánne zastaviť sa na obed alebo podniknúť výlet autom, kde všetku stravu pripravujú druhí; usporiadať prvé stretnutie s kamarátmi na hranie, ktoré dnes prináša zdĺhavé vysvetľovanie pravidiel o stravovaní; a zúčastniť sa osláv narodenín a prenocovať inde, pričom treba osobitne zabaliť potraviny. Myslela som na strach dieťaťa, ktoré vie, že jedlo – niečo, čo by po správnosti malo byť zdrojom potešenia a spokojnosti – má schopnosť ho zabiť, náhle a bolestivo. A pravdaže, myslela som na niekoľko, stále však priveľa detí, ktoré nikdy nedosiahnu dospelosť napriek rokom svedomitej bdelosti nad každým hltom. Myslela som na bolesť rodičov, ktorí stratili dieťa v dôsledku anafylaktického šoku. Keď som na to všetko pomyslela, nemohla som mlčať – alebo zložiť prsty z klávesnice. Rodičia si zaslúžia vedieť, že nové vedecké poznatky začínajú meniť lekárske odporúčania, od rady vyhýbať sa alergénom po povzbudenie, aby ich do svojej stravy zahrnuli.

* * *

Kedysi sa usudzovalo, že pred zavedením potenciálnych alergénov spôsobujúcich ťažkosti treba počkať, kým bude imunitný systém dostatočne zrelý alebo dieťa dosť staré na vyjadrenie nepohodlia. Teraz však štúdie naznačujú, že pre väčšinu malých detí sú alergény bezpečné. A vyhýbanie sa im môže spôsobiť väčšiu pravdepodobnosť výskytu potravinových alergií.

Veľa vedcov mieni, že imunitný systém má obdobie imunitného okna, počas ktorého sa dá naučiť, že alergény nie sú nebezpečné. Toto okno sa začína pomaly zatvárať medzi štvrtým a šiestym mesiacom a je väčšinou, hoci nie úplne, zavŕšené približne okolo piateho roku života.

Ak môžete, prinúťte svoje deti, aby jedli alergény.

A toto je problém: Veľa detí nemá rado chuť bežných alergénov, tak ako ich donútime, aby ich prehltli – najmä bez napínania na vracanie, sĺz alebo nátlaku?

S trochou vytrvalosti môžeme upiecť koláč (naplnený alergénmi) a aj ho zjesť. Všetky tri moje deti trpeli potravinovými alergiami a reakcie na ne sa pohybovali od podráždenia až po potenciálne život ohrozujúce, a dnes sme, s najväčšou pravdepodobnosťou vďaka radám a receptom uverejneným v tejto knihe, domácnosťou bez alergií. Ani neviem vysloviť, akú úľavu každý deň prináša našej rodine, že sa nemusí znepokojovať pri pomyslení, čo naše deti zjedia mimo domu. Avšak, ak máte dieťa s potravinovou alergiou, ani vám to nemusím hovoriť. Vy to viete. Je to viac než nepríjemnosť; je to ustavičný strach, ktorý zaplní všetky oblasti vášho života.

Niekedy bojujem s ochranou našej novej slobody zo strachu z potravín. Aby sa alergie nevrátili alebo nerozvinuli nové, poradili mi, aby som deťom dávala všetky hlavné alergény dvakrát do týždňa. Môže to byť ťažké a často som sa stretla s odporom mojich detí. Vyskúšala som rôzne taktiky, využila psychologické triky aj vylepšenia receptov, aby som sa uistila, že moje deti užijú svoje alergény, a tak zostanú bez alergie. Svoje najlepšie stratégie som vložila do tejto knihy s cieľom zmierniť stres nielen z alergií, ale aj z práce na prevencii alergií a vniesť späť radosť do rodinných jedál.

Aby sa rastúci problém potravinových alergií dostal do súvisu, v kapitole 1 nájdete prevládajúce teórie o tom, prečo vo svete tak rýchlo stúpa výskyt alergií, a informácie o vede, ktorá skúša vyriešiť túto záhadu. V kapitole 2 je popisovaný vedecký výskum, ktorý umožnil lekárom zistiť, že mnohým potravinovým alergiám sa dá zabrániť a že v niektorých prípadoch sa dá človeku trpiacemu alergiou pomôcť, aby v značnej miere prestal byť citlivým na potraviny, ktoré mu predtým spôsobovali nežiaduce reakcie.

Kapitola 3 poskytuje všeobecné informácie o prevencii vývoja alergií u detí a dojčiat. Sú v nej rozobrané rôzne výzvy na kŕmenie detí od raného detstva do veku piatich rokov a komplikácie, ktoré sa môžu vyskytnúť, keď kŕmite viac ako jedno dieťa, pričom každé má iné potreby a chute. Rady v tejto kapitole boli ovplyvnené prácou odborníkov na výživu, psychológov, pediatrov a registrovaných dietológov. Nie sú však kompletným návodom na kŕmenie a výživu. Skôr ponúkajú tipy a stratégie na pomoc vášmu dieťaťu, aby jedlo dávky alergénu, pred ktorým musí byť v bezpečí.

Tieto stratégie som zoradila podľa veku dieťaťa. Kŕmenie dojčaťa je zjavne veľmi odlišné od kŕmenia predškoláka. Dokonca aj zmeny, ku ktorým dochádza medzi štvrtým až siedmym mesiacom alebo medzi pätnástym a dvadsiatym štvrtým mesiacom, môžu byť významné. Hovorili to naši rodičia a ich rodičia tiež: Deti rastú tak rýchlo. Je to pravdivé najmä v prvých piatich rokoch, keď mozog takmer štvornásobne zväčší svoj objem a zmena fyzických a duševných schopností je najrýchlejšou v rámci života človeka. A práve týchto prvých päť rokov lekári považujú za pravdepodobne najdôležitejší čas naučiť imunitný systém, že všetky potraviny sú bezpečné. Neberte, prosím, všetky vekové kategórie v tejto knihe striktne a neznepokojujte sa, ak sa vaše dieťa, prenesene, ešte nechopí príležitosti (ak vám vaše dieťa ešte nevytrhne lyžičku z rúk). Predstavte si vekové kategórie skôr ako zoskupenia, ktoré sú nejasné a prekrývajú sa, každé dieťa je iné, a ak to, čo funguje pre väčšinu, nefunguje pre vaše dieťa, nejde o zlyhanie, ale skôr o osobitosť. Podobne, ak triky, ktoré pomohli vášmu šesťmesačnému dieťaťu, ešte vždy fungujú v osemnástich mesiacoch, je to fantastické! Pokiaľ sa to nepokazí... V kapitola 3 sú rozobrané aj ťažkosti, ktoré môžu nastať, keď k alergickému dieťaťu pribudne súrodenec; budete chcieť zabrániť rozvoju alergie u dieťaťa tým, že ho vystavíte všetkým hlavným alergénom, a súčasne budete udržiavať to staršie, už alergické dieťa, v bezpečí.

V kapitola 4 sa dočítate o špecifikách stratégií prevencie alergií, nájdete v nej vysvetlenie „dávky“ všetkých alergénov, ktoré sa v súčasnosti považujú za bezpečné, ako aj stručný prehľad toho, ako zvládať obavy z určitých potravinových alergénov, ako je sója a kivi, ktoré zatiaľ neboli jednoznačne preskúmané.

V kapitole 5 nájdete recepty, ktoré môžu pomôcť zabrániť bežným alergiám. Sú rozdelené zhruba podľa alergénu: je tu časť týkajúca sa vajec, orieškov, sezamových semienok (sezamu), mliečnych výrobkov, pšenice a rýb. Pre vaše pohodlie sa však veľa receptov zameriava na dve, tri alebo osem alergií naraz. K dispozícii je zoznam týchto základných receptov a návrhy jedál na strane 99.

Predtým, než sa vrhnete na varenie, prečítajte si, prosím, kapitolu 4.  Každý alergén má vlastné zvláštnosti a možné komplikácie, keď sa podáva dojčaťu alebo batoľaťu.

Dôležitá poznámka o používaní tejto knihy: Každý rok, ktorý uplynie – a trvá niekoľko rokov, kým sa väčšina štúdií ukončí –, počas ktorého sa rodičia vyhýbajú alergénom a deti minú obdobie imunitného okna na prevenciu, pribudnú ďalšie tisícky ľudí odsúdených na celoživotné obavy, že ich niečo na tanieri môže zabiť. S týmto pocitom naliehavosti, súčasne nezabúdajúc, že sa ešte musíme veľa učiť, táto kniha ponúka najlepšie rady založené na tom, čo vieme dnes – vždy postupujeme opatrne a bezpečne.

Túto knihu, prosím, používajte spolu s odporúčaním pediatra alebo alergológa – najmä ak u vášho dieťaťa existuje vysoké riziko vzniku alergie. Bábätká a deti s ekzémom, súrodenci s alergiou alebo rodičia s ekzémom alebo nejakou potravinovou či environmentálnou alergiou sa považujú za vysoko rizikových pre rozvoj potravinovej alergie.

Veda je rýchlo sa meniaca oblasť a váš alergológ môže vedieť o nových spôsoboch, ako liečiť vaše dieťa. Zatiaľ čo väčšine detí môžu rady v tejto knihe pomôcť, niektoré môžu mať komplikovanejšie problémy. Ak máte obavy alebo pozorujete nepríjemné príznaky, ako je drsná koža alebo žihľavka, dajte ich posúdiť lekárovi. Kiežby som to v minulosti vedela. Všetky moje deti mali trocha suchú kožu, spočiatku som tomu neprikladala dôležitosť. Naše najstaršie dieťa sme dali otestovať na alergie, až keď prekonalo dosť hroznú alergickú reakciu. Lekár mi neskôr vysvetlil, že bábätká by mali mať hladkú, mäkkú kožu; ak nemajú, môže to byť dôvod na obavy.

Pokiaľ ide o recepty, úlohou každého je, aby bol výživný, lákavý pre deti a bojoval s alergiou. Drvivá väčšina jedál sa ľahko pripravuje, pohodlne podáva a dokonca sa môže zmraziť. Napokon, určené sú predovšetkým pre rodičov veľmi malých detí a batoliat – ľudí, ktorí nikdy nemajú dostatok rúk, nieto ešte času. Zistila som, že najlepšou taktikou je vybrať si nejaký recept, ktorý zaberá u vášho dieťaťa. Keď budete mať voľný čas, pripravte si naraz viac jedál a dajte ich zamraziť, aby ste ich mali urobené na každý deň, hoci aj na mesiac dopredu. Alebo možno bude pre vašu domácnosť ľahšie vyhlásiť dva dni boja s alergiou a vtedy dáte dieťaťu jeho dávky. Každý spôsob je v poriadku, pokým sa alergény konzumujú v odporúčaných týždenných dávkach počas najmenej dvoch dní.

Keď som písala túto knihu, moje deti mali menej než päť rokov, takže každý recept som vymýšľala s drobcami, ktorí sa mi motali pri nohách, viseli mi na boku alebo zvyčajne oboje. Dávala som deťom oficiálne tituly v závislosti od denných úloh alebo recep tov: zástupca šéfkuchára, ochutnávač, triedič, dokonca ilustrátor. Počas toho sa staršie dve deti často zapájali do miešania a váženia, hoci preferovanou činnosťou bolo stláčanie tlačidiel na kuchynskom robote, rozbaľovanie a lámanie varovej čokolády (asi preto, že existovala vysoká pravdepodobnosť, že im kúsok ponúknem) a ochutnávanie hotových jedál. Poslednú „úlohu“ robili s takou vážnosťou, ktorá ma vždy dokázala rozosmiať, dokonca aj keď sa verdikty mierne líšili. Vypočula som si „Je to dobré, mama!“ alebo „Veľmi mi to nechutí.“ Ak všetky tri povedali to posledné, recept som škrtla a skúšala znova. Keď však aspoň dvaja vyhlásili „Mňam, mňam, ešte si prosím!“, pripravila som ho znova – zapísala si ho pre vás a vaše dieťa, aby ste recept vyskúšali. Dúfam, že pri príprave receptov z tejto knihy zažijete toľko zábavy ako moje deti so mnou pri ich vymýšľaní.

Pokiaľ ide o nápady na recepty, devätnásť je priamo zo štúdie Vyšetrovanie tolerancie Enquiring About Tolerance (EAT), o ktorej sa podrobnejšie píše v kapitole 2. V skratke toľko, že analýza per-protocol (pozn. prekl.: analýza výsledkov skupiny pacientov, ktorí absolvovali celú liečbu) tejto trojročnej štúdie, skúmajúcej vyše trinásťtisíc novorodencov a dojčiat, ktorým skoro a pravidelne podávali alergény, potvrdila o 67 % nižšiu pravdepodobnosť, že sa u nich prejaví potravinová alergia, keď budú batoľatami. Ukázala aj to, že skoré vystavenie dieťaťa alergénom je bezpečné; v celej štúdii sa nevyskytol ani jeden prípad anafylaktického šoku.

Aby výskumníci podieľajúci sa na štúdii EAT pomohli rodičom pravidelne vystavovať svoje deti alergénom, poskytli účastníkom príručku. Tá obsahovala recepty, z ktorých mnohé kombinujú alergény v jednom jedle, aby bolo skoré a časté kŕmenie alergénmi ľahkou a bezbolestnou činnosťou. Výskumníci zapojení do tejto štúdie mi tie recepty poskytli, aby som sa o ne mohla podeliť s vami.

Zvyšné recepty si vyžadovali prehľadávať blogy, webové stránky produktov a kuchárske knihy. Často som kombinovala nápady a pokúšala sa zjednodušiť prípravu jedál pre zaneprázdnenú rodinu. Jedným z mojich obľúbených trikov je uvariť niečo, čo by ste mohli rovnako dobre urobiť v rúre. Aspoň u mňa doma môže byť pätnásť minút pred večerou hektických a, s klesajúcou hladinou cukru v krvi, mrzutých. Vždy, keď môžem, pripravujem večeru v rúre, aby som mala voľné ruky na upokojenie uplakaného batoľaťa alebo aby som čítala netrpezlivému predškolákovi. Takisto som uprednostnila recepty, ktoré sa ľahko pripravujú jednou rukou, vo veľkom množstve a môžu sa zmraziť a zjesť neskôr v priebehu mesiaca.

Ešte jedna poznámka pre rodičov, ktorým záleží na zdraví: nie som dietologička a ani jedna rada v tejto knihe by sa nemala považovať za lekárske poradenstvo v oblasti detskej výživy. Vo všeobecnosti povedané, keď kŕmim dieťa, myslím, že skrývanie výživných látok nemá zmysel. Zistila som, že keď sama konzumujem hrste zeleniny, je to tá najlepšia stratégia, ako sa deliť o lásku k zelenine s mojimi deťmi, namiesto snahy prepašovať ju do cviklových koláčov. (Hoci som nikdy nezažila, aby ich v našej domácnosti odmietli. Alebo napr. večer s kelovými lupienkami je u nás dychtivo očakávanou udalosťou týždňa.)

Pokiaľ však ide o alergény, moja filozofia sa mení. Nejde o výuku zásad zdravého stravovania – napríklad, že zelenina by mala byť významnou súčasťou každého jedla –, ale skôr o „dávkovanie“ imunitnému systému mojich detí, usmerňovanie jeho rozvoja, aby bolo menej pravdepodobné, že sa mojim deťom vrátia potravinové alergie, aby bolo pravdepodobnejšie, že si vytvoria zdravý vzťah k jedlu a že budú bez obáv jesť širokú škálu potravín. Takže keď pripravujem jedlá z alergénov, som šťastná, keď do nich pridám navyše trocha cukru, masla alebo škrobu a zamaskujem tým alergény do niečoho chutnejšieho: sušienok, fašírok, alebo dokonca do podoby smiešnych lesných zvierat.

Table of Contents

PREDSLOV

ÚVOD