Chloe Brotheridgeová

ANXIETY SOLUTION

Copyright © 2017 by Chloe Brotheridge

All rights reserved.

Translation © 2018 by Róbert Hrebíček

Jacket design © 2018 by Kateřina Stárková

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-5784-9

1. KAPITOLA

Dovoľte, aby som sa predstavila

Ak zmeníte spôsob, akým hľadíte na veci,

zmenia sa aj ony.

WAYNE DYER

Úzkosťou trpím tak dlho, ako mi siaha pamäť. Rodičia tvrdia, že som bola veľmi opatrné dieťa. Keď som bojazlivo zostupovala po schodoch, pevne som sa držala zábradlia. Na hodinách baletu som v kúte plakala, pre zábrany som sa na nich nechcela zúčastňovať. Hoci v prítomnosti ľudí, ktorých som poznala a dôverovala som im, som sa cítila sebavedomo, zhovárať sa s novými ľuďmi mi pripadalo nemožné. Desila som sa toho, že mi niekto vynadá, urobím chybu alebo sa zistí, že nie som dosť dobrá.

Keď mi čosi – nech už to bolo akokoľvek banálne – nevyšlo, ťažko som sa s tým vyrovnávala. V deň, keď som prvý raz zavítala medzi Včielky, som zistila, že som si pomýlila dátum a neočakávali ma. Spomínam si, že som cítila neprekonateľnú hanbu a rozpaky, akoby som bola urobila čosi hrozné.

Ako malé dieťa som často dostala záchvat hnevu a prestala som sa ovládať. Bola som citlivá a neraz som pocity neudržala na uzde. Mala som šťastie na skvelých rodičov, no ako najstaršia ratolesť z troch som cítila silný tlak, aby som bola „dobré dievča“. Aby som nerozčuľovala matku, emócie som čoraz väčšmi skrývala, no viedlo to k obrovským, explozívnym záchvatom zúrivosti (zvyčajne na verejnosti, napríklad v nákupnom centre!).

Skutočné prejavy úzkosti som na sebe spozorovala ako tínedžerka. Kombinácia zvýšenej hladiny hormónov, hlboko zakorenených problémov so sebaúctou, potláčaných pocitov, prvých pitiek a nočného flámovania vo veku pätnásť rokov vyvrcholila prvým panickým atakom.

Počas takéhoto záchvatu ľudské telo reaguje na to, čo vníma ako hrozbu. Nervová sústava zvyčajne prehnane koná v súvislosti s čímsi, čo vás v skutočnosti vôbec nevystavuje nebezpečenstvu. Medzi spúšťacie faktory patrí prednesenie prejavu, priveľký príjem kofeínu, pocit horúčavy a klaustrofóbie či prílišná vystresovanosť. Niekedy však ataky vznikajú zdanlivo bezdôvodne. Desivé príznaky – mravčenie v prstoch, zvieranie hrudníka, pocit hroziacej skazy –, ktoré vnímate ako ohrozenie života, predstavujú následok prudkého vyplavenia adrenalínu. Ten zvýši výkon svalov, aby ste nepriateľa mohli zahnať alebo pred ním utiecť. V praveku, keď ľudí naozaj ohrozovali dravce, im táto reakcia „útok alebo útek“ mohla zachrániť život. V súčasnosti v nás môže rovnakú reakciu vyvolať cesta metrom či blížiaci sa termín odovzdania práce, ibaže v takýchto prípadoch niet kam utiecť, navyše to netreba robiť.

Prvý atak som zažila u priateľky. Nespustilo ho nič konkrétne, preto ma vyľakal a nevedela som, ako naň mám reagovať. Bol to najhorší pocit v živote. Srdce mi búšilo a hrudník som mala zovretý. Myslela som si, že doslova zomriem. (Neskôr som sa dozvedela, že rovnakú hrôzu zažíva každý, kto dostane panický atak.) Modlila som sa. Priateľku som poprosila, aby privolala záchranku. Naozaj som si pomyslela: Je to tu. V tom veku termín panický atak ešte netvoril súčasť mojej slovnej zásoby. V škole sme sa o takých veciach neučili. V stave rozrušenia, v ktorom som sa ocitla, mi dávalo zmysel iba jediné vysvetlenie: mám infarkt a určite zomriem.

Prvý záchvat trval niekoľko hodín a skončil sa až vtedy, keď som sa vyčerpala do tej miery, že som bola schopná zaspať.

Potom som sa nevedela zbaviť pocitu, že organizmus vrátane mozgu ma zradil a táto neovládateľná vec ma môže zasiahnuť kedykoľvek. Vo vlastnom tele som sa už necítila v bezpečí. Rovnako ako veľa iných ľudí trpiacich úzkosťou, aj ja som sa prehnane zameriavala na to, ako sa cítim z telesného hľadiska. Usudzovala som, že akékoľvek zmeny či nové pocity musia svedčiť o vážnom probléme. Nasledovali roky úzkostlivých pocitov a obsedantných obáv. Ako liečbu som si predpisovala alkohol a jedlá, snažila som sa dostať pod kontrolu každý detail života. Mama mi napokon naznačila, aby som navštívila vysokoškolského terapeuta, ktorý sa zmohol iba na veselé, no povýšenecké odporúčanie:

„Nepanikárte!“ Trvalo mi desať rokov, kým som si uvedomila, že potrebujem pomoc, a vyhľadala som odborného poradcu.

Keď som študovala na univerzite, záchvaty úzkosti sa neskončili, práve naopak. Človek sa iba ťažko teší zo života, keď je uväznený v kruhu obáv a nemôže z neho uniknúť. Trápila som sa peniazmi, hmotnosťou a tým, že mi niečo je. O myšlienky či pocity som sa však s nikým nechcela deliť. Zahrabala som ich tak hlboko, že som im vôbec nevenovala pozornosť, prakticky som ich nevnímala. Keby sa ma vtedy bol niekto spýtal, ako sa cítim, naozaj by som mu nevedela odpovedať – bola som otupená. Hoci na prvý pohľad som vyzerala v poriadku, pod povrchom sa hromadilo napätie, potláčané emócie a takmer ustavičné prehnané uvažovanie.

Okrem toho som sa vždy cítila mimoriadne nepríjemne v spoločnosti mužov a doliehala na mňa nervozita, preto mi robilo problém nadväzovať vzťahy. Nasadila som si masku a tvárila som sa ako flegmatička, no v hĺbke som sa cítila zúfalo neistá. Nebola som schopná vpustiť nikoho do svojho vnútra alebo sa mu otvoriť. Až keď som ako dvadsaťtriročná spoznala súčasného priateľa, naučila som sa dostatočne uvoľniť, byť sama sebou a tešiť sa zo vzťahu.

Po promócii som pracovala v štátnom zdravotníctve ako odborníčka na výživu a mojou hlavnou metódou zvládania úzkosti bolo vyhýbanie sa jej. Aby som sa cítila v bezpečí, zostávala som v komfortnej zóne – v spoločnosti ľudí, ktorých som poznala. Keď priatelia odišli na každoročnú lyžiarsku dovolenku, zostala som doma.

Priveľmi som sa bála vyskúšať čosi také nebezpečné. Tušila som, že niečo nie je v poriadku, no nevedela som, čo mám robiť. Tri roky som nepravidelne navštevovala rôznych terapeutov. Veľmi mi to pomohlo lepšie spoznať samu seba a niekedy som sa cítila lepšie, no úzkosť nikdy naozaj neustúpila.

Kríza vyvrcholila vtedy, keď sa mi prudko zvýšilo pracovné zaťaženie. Robila som na plný úväzok, navyše som študovala za hypnoterapeutku a vo večerných hodinách som si zriaďovala vlastnú prax. Závisť zapríčinená sociálnymi médiami – porovnania s inými ženami, ktoré dosiahli oveľa viac ako ja, vyznievali nepriaznivo – sa kombinovala s tlakom, ktorý som na seba vyvíjala, aby som bola „lepšia“ a „produktívnejšia“. Tento jedovatý koktail vo mne násobil strach, že nikdy nebudem dostatočne dobrá. Stručne povedané, hrozilo mi vyhorenie. Celé týždne som sa vracala domov o desiatej večer. Zakaždým som zaliezla do postele a plakala. Mozog i zvyšok tela sa nedokázali upokojiť, ustavične som myslela na položky na nekonečnom zozname. Dostala som syndróm dráždivého čreva, ochorenie, ktoré neraz súvisí s úzkosťou. Premenila som sa na kôpku nešťastia. Cítila som, že si musím detoxikovať myseľ a život, no nevedela som, ako na to.

V roku 2013 som si na istom kurze jogy všimla citát, ktorý sa vynímal na stene: Za najvyššiu prioritu si určite duševnú pohodu a na jej základe si organizujte život. Okamžite som si uvedomila, že musím urobiť práve to. Dovtedy som sa zameriavala na to, aby som bola produktívna a zaslúžila si uznanie za tvrdú prácu, no napriek tomu som sa necítila šťastná. Skôr ma to oberalo o duševnú pohodu.

Hneď som si sľúbila, že urobím zmeny. Odišla som zo štátneho zdravotníctva a sústredila sa na vlastné podnikanie. Namiesto toho, aby som na seba ustavične vyvíjala tlak a hnala sa vpred, za neoddeliteľnú súčasť každého dňa som vyhlásila meditáciu a prechádzky. Ďalšou katarznou dennou aktivitou sa stalo písanie, popri ktorom som hltala všetky možné knihy o úzkosti a osobnom rozvoji. Vďaka zručnostiam, ktoré som nadobudla ako hypnoterapeutka a odborníčka na výživu, som sa venovala svojej mysli a detoxikovala si telo – obmedzila som príjem rafinovaných sacharidov a pijatiky. Vo svojom živote som vytvorila istý priestor a správala som sa k sebe láskavejšie. Začala som opúšťať svoju komfortnú zónu a robiť rozličné veci, ktoré som sa dovtedy neodvážila vyskúšať. Pritom som sa učila, že rôzne situácie dokážem zvládnuť.

Azda netreba zdôrazňovať, že som sa cítila oveľa lepšie. Trvalo to asi šesť mesiacov, no stálo to za to. Je iróniou osudu, že som si nahovárala: ak zmiernim tempo a nebudem veľmi zaneprázdnená, aby som si mohla upokojiť myseľ, negatívne sa to odrazí na robote. Predstavovala som si, že finančne utrpím, no pravdou bol opak. Pracovný život som si skvalitnila, pretože som sa vedela pokojne sústrediť a vydať zo seba maximum.

Celé roky som bola presvedčená, že strach a obavy sú v mojej psychike hlboko zakorenené – že tvoria trvalú súčasť toho, kým som. Úzkosť vás môže dostať do stavu chronickej ustráchanosti. Nevidíte v ňom východisko, je vyčerpávajúci, frustrujúci a desivý. Akoby ste sa dusili v sklenom boxe, s pocitom nevoľnosti civeli na svet a rozmýšľali, aké je byť „normálna“. Prišla som vám povedať, že váš život vôbec nemusí vyzerať takto. Pravdupovediac, prirodzeným stavom človeka je pokoj a sebavedomie. Naučím vás, ako ho dosiahnuť. Spoločne preskúmame, prečo na vás vôbec dolieha úzkosť. Predstavím vám praktické spôsoby zbavovania sa odpadu – mám na mysli rozličné presvedčenia, formy správania a vzory myslenia – a jeho nahrádzania čímsi pozitívnym. Podelím sa s vami o všetky metódy a postrehy, ktorými som pomohla sama sebe a teraz ich aplikujem na klientky. Môžete ich použiť aj na to, aby ste si obnovili rovnováhu tela vrátane mozgu a stali sa najpokojnejšími, najšťastnejšími verziami seba samých.

V knihe nájdete krátke cviky, s ktorými môžete pri čítaní experimentovať. Predstavujú skvelý spôsob, ako pochopiť teoretickejšie problémy a zisťovať, čo vám prináša najväčší osoh. V poslednej kapitole objavíte súbor nástrojov na zvládanie úzkosti – podrobného sprievodcu všetkými mojimi overenými a spoľahlivými svojpomocnými metódami. Do vyhradeného priestoru môžete vpísať vlastné spúšťacie faktory úzkosti. Časť s otázkami a odpoveďami objasňuje niektoré častejšie scenáre, ktoré vedú k panike, a ponúka prospešné metódy. Čím väčšmi budete používať túto knihu – skúšať cviky, meditácie a pozitívne tvrdenia (afirmácie) –, tým rýchlejšie sa vzchopíte. Navrhla som ju tak, aby bola podnetná a poučná, no predovšetkým praktická. Preto sa, prosím, pustite do práce, aby ste mohli samy zistiť, aké účinné sú spomenuté nástroje.

V úplné vyliečenie úzkosti neverím. Koniec koncov, patrí medzi normálne ľudské emócie, ktoré z času na čas zažívame. Domnievam sa však, že sa môžete zbaviť vecí, ktoré vás oberajú o vnútorný pokoj. Život si môžete založiť na vlastných hodnotách a cieľoch, nemusíte sa dať vtiahnuť do búrky šialeností na sociálnych médiách, vyvíjať na seba priveľký tlak a zbytočne sa trápiť.

Nastal čas vystúpiť z vlaku úzkosti a vydať sa na novú cestu k spokojnosti a jasnosti. Veľmi ma teší, že ste sa na ňu podujali. Poďme na to!

Table of Contents

1. KAPITOLA