Jakub a čarovná kolobežka

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.albatros.sk

www.albatrosmedia.sk

Zuzana Csontosová

Jakub a čarovná kolobežka – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2017

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

sa s plným batohom pomaly vracal z mesta. Sľúbil otcovi, že to bude tentoraz on, kto pred víkendom nakúpi. Mal na to celé odpoludnie, no zase sa pozabudol pri počítači. Ani si nevšimol, kedy sa zotmelo a na nebi sa ukázali hviezdy. Ulica bola prázdna a pochmúrna. Ako pusto toto miesto pôsobí, napadlo Jakubovi. Hlavou mu prebleskla spomienka na útulný dom so záhradou, kde sa kopili záhony kvetov a niekde z kúta sa ozývalo spokojné pradenie jeho obľúbeného strakatého kocúra. Vedome však zahnal myšlienky na starý domov. Sú to už tri roky, odkedy sa s otcom presťahovali.

Bol práve na konci ulice, keď prešlo okolo auto a osvetlilo tmavý kút. Pri smetiaku sa niečo zablyslo! Chlapec bol zvedavý, čo to môže byť. Zohol sa k zemi a rukou nahmatal kovový predmet. Opatrne ho zdvihol. Veď to vyzerá ako kolobežka! Bola hrdzavá a ošúchaná, len kde-tu bolo vidieť červenú farbu, ktorou sa kedysi pýšila. Jakub sa usmial – takéto objavy miloval. Pripomenulo mu to deň, keď si u dedka v dielni všimol pohodený starý bicykel, na ktorom sa kedysi vozil do školy jeho otec. Ako sa tešil, keď sa mu ho podarilo opraviť! Dedko potom išiel rovno do hostinca pochváliť sa svojim starým kamarátom, akého má šikovného vnuka. Jakub postavil kolobežku na chodník a skúsil na ňu opatrne nastúpiť. Len kúsok sa previezol – a z kolobežky vypadlo predné koleso.

Niežeby sa Jakub práve túžil voziť po uliciach – keď prišiel domov zo školy, vždy to u neho vyhral počítač –, ale kolobežku ešte nikdy nemal. Možno by ju mohol opraviť a potom za niečo vymeniť alebo predať. Preto sa rozbehol domov ukázať svoj nový objav. Cestou k bytu ešte zašiel do pivnice a zobral otcovu kabelu s náradím. Dúfal, že ak bude treba, otec mu pomôže s opravou.

Jakub otočil kľúčom vo dverách bytu a vzápätí pocítil sklamanie. Dvere boli zamknuté. To znamená, že otec sa ešte nevrátil zo služby. Zapol v izbe svetlo a položil kolobežku na zem. Čo keby ju zase skúsil opraviť sám? Zajtra ju vyskúša vonku a potom sa pochváli otcovi. Šikovne pripevnil koleso skrutkami a skúsil sa na ňu postaviť. Vyzerá to tak, že kolobežka funguje! Žeby ju niekto vyhodil kvôli takejto maličkosti? rozmýšľal, keď si ľahol na posteľ. Ale bol už taký unavený, že zaspal bez toho, aby sa prezliekol do pyžama.

V ten večer sa mu opäť snívalo, že bol s dedkom na záhrade za ich nízkym domčekom. Mama pohodlne sedela vo veľkom plátennom kresle a čítala Jane Austenovú. Otec si ju doberal, že zase číta zamilovaný román, a ona so smiechom odvetila, že si precvičuje angličtinu, aby cez prázdniny všetko nezabudla. Mama bola zaiste najkrajšia učiteľka angličtiny: s dlhými ryšavými vlasmi a naozajstným anglickým prízvukom. Vtom prišiel Jakub na bicykli a veselo zazvonil na starom zvončeku.

Crrn, crrn, ozvalo sa do ticha. Jakub na chvíľku otvoril oči, ale rýchlo ich opäť zavrel, aby sa mu sen nestratil.

Crrrn!

To sa mi iba snívalo, prečo by v noci zvonil telefón? povedal si Jakub, prevrátil sa na druhý bok a spal ďalej.

Crrn, crrn, ozvalo sa po chvíľke.

Telefón aj zvonec majú predsa iné zvonenie, to sa mi určite snívalo.

Crrrrrrrrrrn! Crrrrrrrrrrrrrn!

Čo, horí? Zvonenie neutíchalo a ozývalo sa priamo v jeho izbe! Jakub rozsvietil lampu a zistil, že mu vedľa postele zvoní jeho kolobežka.

„Kooonečne! To ti teda trvalo!“ povedala mu.

„To si ty? Ako to, že rozprávaš?“

„Ďakujem, že si ma opravil,“ povedala mu kolobežka. „Bála som sa, že na tom smetisku úplne zhrdzaviem. Nastupuj! Vezmem ťa na výlet!“

„Teraz? V noci?“ poškriabal sa Jakub po hlave. „To by sa otcovi určite nepáčilo.“

„Samozrejme, že nie, no nikto mu to nevytrúbi!“

Jakub bol rozospatý, ale kolobežka bola taká neodbytná, že s ňou predsa len vyšiel von. Studený vzduch ho úplne prebral. Zaujímalo ho, čo to hovoriace čudo teraz urobí.

„Juchúúú!“ zaradovala sa kolobežka. „Ideme!“

Jakub predpokladal, že hovoriaca kolobežka pôjde sama, začne poskakovať po chodníku alebo sa rozbehne rýchlosťou vetra a o pár minút sa ocitnú na kraji mesta, no ona sa ani nepohla.

„Tak čo je? Prečo nejdeš? Pozri na tie prázdne ulice! Môžeme ísť tak rýchlo, ako sa nám zachce!“

Chlapec sa rozbehol s kolobežku po dlhej ulici smerom k Starému mestu. No len čo tam prišli, pocítil únavu. Po chrbte mu stekal pot a začala ho bolieť noha, o ktorú sa opieral. Ďalej už nevládal.

„Človek by si myslel, že keď si čarovná, budeš jazdiť sama!“ povedal Jakub.

„Čo si malý? Ja nie som žiadna blbosť na baterky. Som seriózna stará kolobežka a najradšej jazdím tak, ako sa jazdilo odjakživa. Aj preto ma vyhodili. Kúpili si novšiu, vraj je moderná, skladacia, a keď sa prepne, môže ísť sama. Pche! Predstav si to! Takto sa mi odvďačili.“

„Vyhodili hovoriacu kolobežku? To mi nejde do hlavy.“

„Boli takí hlúpi, že ani nevyskúšali, čo všetko dokážem. Keby na mne jazdili, zistili by, že... aaale, to je jedno! Aj tak som sa s nimi necítila dobre. Stále ma len osočovali. Tvrdili, že na takejto starej rárohe sa už nikto nevozí. Celý čas som dúfala, že budeme spolu chodiť na výlety, no vždy ma nechali trčať doma. A keby si počul, ako rozprávali! Ani ti to nemôžem zopakovať. Povedala som si, že s takými ľuďmi sa vôbec nemienim baviť. Ale teraz je to už jedno, pretože som s tebou,“ povedala kolobežka a zhlboka si vydýchla. „Milujem nočné mesto! Pozri, ako je krásne osvetlené!“

Jakubovi prišlo kolobežky ľúto. Vyzerá to tak, že doteraz si veľa zábavy neužila. Prešiel s ňou popod Michalskú bránu a potom niekoľkými úzkymi uličkami na Hlavné námestie.

„Aká prekrásna fontána!“ nadchýnala sa kolobežka. „Poďme si ju obzrieť!“

Jakub si sadol na okraj okrúhlej fontány a pozoroval radnicu s okolitými starými budovami. Mama to tu milovala, pomyslel si. Zazdalo sa mu, že sa práve vynára z nočnej hmly: v károvanom kabáte, kožených čižmičkách a dlhom pletenom šále. Pripomenulo mu to Vianoce spred niekoľkých rokov. Mama sa na vianočné trhy vždy teplo obliekala, len hlavu si nezakrývala – a to ani keď mrzlo a na vlasy jej padali veľké snehové vločky. Kým sa Jakub s otcom pozerali na koncert, ona chodila od jedného stánku k druhému a štíhlymi prstami sa jemne dotýkala strieborných anjelov a vyzdobených jedľových svietnikov. Starostlivo si schovala do kabelky niekoľko malých balíčkov, kým sa k nim opäť nepridala. V rukách niesla dva poháre vareného vína a veľký koláč pre Jakuba.

Koniec ukážky

Table of Contents

Obálka

Titulná strana