Pre Mary a Brada. Aké je zábavné, že sa ku mne

pri tvorbe tejto knihy pridali dve z mojich detí.

Jane

Môjmu mužovi Markovi, ktorý ma nekonečne ľúbi

a podporuje; a mojim trom chlapcom Greysonovi,

Reidovi a Parkerovi, čo mi každý deň pripomínajú,

akou výzvou a odmenou môže byť rodičovská výchova.

Mary

Mojim trom deťom Kelsie, Gibsonovi a Emme,

o ktorých toho viac poviem v poďakovaní.

Brad

ÚVOD

ČÍM JE POZITÍVNA DISCIPLÍNA INÁ?

Výskum štýlu rodičovskej výchovy sa už niekoľko desaťročí sústreďuje na určenie, ktoré jej praktiky sú najúčinnejšie. Alfred Adler, viedenský lekár a jeden z prvých, ktorí spolu s Freudom vytvorili koncom 19. storočia túto oblasť psychiatrie, sa domnieval, že primárnym cieľom všetkých ľudí je niekam patriť a cítiť sa dôležito a že ľudia vo svojom úsilí prekonať pocit menejcennosti (že nie sú dosť dobrí) robia všelijaké chyby. Tie sa často identifikujú ako nevhodné správanie. Adler sa domnieval, že je založené na takých presvedčeniach ako napríklad Budem sa cítiť dosť dobre len vtedy, keď mi ľudia budú venovať veľa pozornosti, alebo len keď budem šéfovať, alebo keď zraním niekoho tak, ako sa ja cítim zranený, alebo keď sa vzdám a budem sa domnievať, že som neschopný. Tieto presvedčenia tvoria to, čo Adler nazval súkromná logika. Učil, že jediný spôsob, ako zmeniť správanie, je pomôcť jedincovi zmeniť jeho presvedčenia.

Na rozdiel od B. F. Skinnera, ktorý sa domnieval, že najlepší spôsob zmeny správania je zvonka dnu (externé stimuly), a to prostredníctvom trestu a odmien (tomuto prístupu sa teraz hovorí behaviorizmus), Adler predpokladal, že najlepší spôsob zmeny správania je znútra von (vnútorné stimuly), a to povzbudzovaním, ktoré pomáha človeku prežiť hlbokú potrebu niekam patriť ako spoločenská bytosť. Jeho filozofiou bolo správať sa ku každému dôstojne a úctivo. S pacientmi sa stretával zoči-voči, nechcel od nich, aby si ľahli na gauč (tak ako to robil Freud), a nezaujímal voči pacientovi nadradené postavenie.

Rudolf Dreikurs, Adlerov chránenec a kolega, ďalej učil po jeho smrti v roku 1937 túto filozofiu rovnosti, dôstojnosti a úcty ku všetkým ľuďom. Preniesol ju aj na rodičov a učiteľov, neobmedzil ju len na psychiatrickú ambulanciu pre psychoanalýzu. Dreikurs hovoril o tejto filozofii ako o demokratickej (sloboda s poriadkom) a odlišoval ju od autoritárskej (poriadok bez slobody) a anarchistickej (sloboda bez poriadku). Tento trojrozmerný model používal pri skúmaní, ako rodičia ovplyvňujú svoje deti.

Diana Baumrindová, psychologička pracujúca na Kalifornskej univerzite v Berkeley, používala pri opisovaní toho, čomu Dreikurs hovoril demokratická, termín autoritatívna, ktorý budeme v tejto knihe používať častejšie. Dreikurs identifikoval demokratický štýl rodičovstva ako najprospešnejší a podporoval tento ústretový, a predsa neústupný prístup k vodcovstvu doma aj v školách. Adler aj Dreikurs uznávali potrebu úctivej disciplíny určenej na učenie, ako riešiť problémy a iné dôležité životné zručnosti.

Baumrindovej výskum o štýle rodičovskej výchovy preklenul niekoľko desaťročí.1-4 Jej práca podporuje aj model rodičovskej výchovy podľa pozitívnej disciplíny, ktorý sa zameriava na praktické využitie tých istých metód, ktoré Baumrindová a ďalší identifikujú ako vplyvné vo vývoji detí a tínedžerov. Baumrindová systematicky skúmala, ako rodičovská výchova vplýva na spoločenské a psychologické prispôsobenie, akademický úspech a všeobecné blaho detí a tínedžerov. Zistila, že tínedžeri, ktorých rodičia boli demokratickí alebo autoritatívni, podávali lepšie akademické výkony, boli emocionálne a spoločensky stabilnejší a užívali alkohol a drogy podstatne menej než tínedžeri buď z benevolentných, alebo autoritatívnych rodinných prostredí. Baumrindová zhrnula svoj výskum slovami:

„Tínedžeri z autoritatívnych a demokratických rodín dávali najavo nesporne najspoločenskejšiu kompetenciu, zrelosť a optimizmus.“ Dosahovali aj najlepšie výsledky v slovných a matematických testoch.5

Väčšina modelov disciplíny precvičovaných dnes doma a v škole sa zakladá na trestoch a odmenách. Pozitívna disciplína vychádza z Adlerovho modelu vylúčenia všetkých trestov a odmien v prospech povzbudzovania, ktoré oslovuje základné potreby detí niekam patriť

a cítiť sa dôležito. Našou úlohou je pomôcť deťom nájsť spolupatričnosť a dôležitosť. Začíname pochopením a určením nesprávnych presvedčení o tom, ako dosiahnuť spolupatričnosť a dôležitosť, a potom učíme zručnosti, aby sme dosiahli spolupatričnosť a dôležitosť spoločensky užitočnými spôsobmi.

To, čo vidíte, je správanie dieťaťa ako špička ľadovca dole. Ukrytá báza ľadovca (oveľa väčšia než špička) predstavuje presvedčenie po správaní a najhlbšiu potrebu spolupatričnosti a dôležitosti u dieťaťa. Väčšina programov týkajúcich sa rodičovskej výchovy oslovuje len správanie. Pozitívna disciplína oslovuje správanie aj presvedčenie po ňom.

Deti, ktoré sa správajú zle, zvyčajne majú nesprávne presvedčenie o tom, ako získať pocit spolupatričnosti. Toto presvedčenie vytvára to, čomu rodičia hovoria nevhodné správanie. Väčšina rodičov reaguje na takéto správanie nejakým trestom (vina, hanba alebo bolesť). To však potvrdzuje presvedčenie dieťaťa, že nikam nepatrí, čo vytvára bludný kruh.

Alfred Adler a Rudolf Dreikurs učili, že dieťa, ktoré sa správa nevhodne, je odradené dieťa. Odradenie pochádza z presvedčenia Nikam nepatrím. Vo väčšine prípadov to je pre rodičov šokujúce a rozmýšľajú: Ako môže moje dieťa veriť, že nikam nepatrí? Ako je možné, že nevie, ako veľmi ho ľúbim? Nedáva to zmysel.

Aha! Teraz ste vstúpili do ríše jednej z najväčších záhad života. Ako a prečo si deti vytvárajú svoje presvedčenia – najmä keď nám to nedáva zmysel? Preto je také dôležité preniknúť do sveta dieťaťa, aby ste pochopili jeho vlastnú logiku. Všetci máme svoj jedinečný spôsob vnímania sveta, no rodičia niekedy zabúdajú, že ich deti vnímajú svet inak než oni. V tejto knihe sa naučíte chápať presvedčenia, ktoré si vaše deti vytvárajú, keď sa vzájomne ovplyvňujú so svetom, a spoznáte nástroje, ktoré môžete použiť, aby ste posilnili svoje deti, takže prijmú povzbudzujúcejšie presvedčenia. Najprv by sme radi spochybnili niektoré chybné názory, ktoré majú dospelí.

Niektorí rodičia si myslia, že pozitívna disciplína znamená pozitívny spôsob, ako používať trest. V skutočnosti vôbec neveríme v trest. Okrem toho neveríme v pochvalu, trestný oddychový čas, odoberanie privilégií alebo odmeny. Štyridsaťdeväť nástrojov pozitívnej disciplíny v tejto knihe pomôže ukázať, koľko metód disciplíny existuje, pričom neobsahujú odmeny ani trest. Výskum ukazuje, že trest a odmeny nie sú dlhodobo účinné a vlastne negatívne pôsobia na také javy, ako samoregulácia, vnútorná motivácia a kvalita rodinných vzťahov.6 Dokonca odrádzame od používania logických dôsledkov – aspoň väčšinou –, pretože mnohí rodičia sa pokúšajú zamaskovať trest tým, že ho nazvú logickým dôsledkom. Nasleduje zoznam presvedčení, ktoré trest zrejme vytvorí.

ŠTYRI TIENE TRESTU

1. Roztrpčenie: Toto nie je fér. Dospelým nemôžem dôverovať.

2. Vzbura: Urobím presný opak ako dôkaz, že to nemusím urobiť tak, ako oni chcú.

3. Pomsta: Teraz vyhrávajú, ale ja im to oplatím.

4. Ústup:

• Zákernosť: Nabudúce sa nenechám chytiť.

• Znížená sebaúcta: Som zlý človek.

Niektorí ľudia si myslia, že po tomto zostáva iba jedna alternatíva – zhovievavosť, ktorá môže byť rovnako škodlivá ako trest.

Zhovievavosť vyzýva deti, aby si vytvorili presvedčenie, že Láska znamená schopnosť robiť, čo len chcem alebo Potrebujem, aby ste sa o mňa starali, lebo nedokážem niesť zodpovednosť, či dokonca Cítim sa deprimovane, lebo neuspokojujete každú moju požiadavku.

Baumrindovej výsledky ilustrujú, aký škodlivý môže byť zhovievavý rodičovský štýl, pretože na deti sa kladie málo požiadaviek. Okrem toho nedostatok štruktúry a rutiny spojenej s nadmernou zhovievavosťou je menej než účinný. Jej výsledky navyše ukazujú, že autoritárski rodičia, ktorí sú autokratickí a veľmi direktívni, lebo si cenia okamžitú poslušnosť, dlhodobo nepôsobia účinne. Vo výskume je evidentné, že ani zhovievavá, ani autoritárska rodičovská výchova neposkytuje to, čo deti potrebujú pre dlhodobý spoločenský a citový rast a pre akademický úspech.

Možno sa teraz spýtate: Ak nie trest ani zhovievavosť, čo teda?

Odpoveď je povzbudzovanie. Pozitívna disciplína je model povzbudzovania. Nevhodne sa správajúce dieťa je aj odradené dieťa a Dreikurs učil, že dieťa potrebuje povzbudzovanie, tak ako rastlina potrebuje vodu. Všetky nástroje, o ktoré sa tu s vami delíme, sú povzbudzujúce nielen pre deti, ale aj pre dospelých. Ich cieľom je zvýšiť pocit spolupatričnosti a dôležitosti, a tak sa zameriavajú na presvedčenie, čo stojí za správaním. Aby boli špecifickejšie, vyhovujú všetkým piatim kritériám, ktoré sme vypísali ako podstatné pre pozitívnu disciplínu.

PÄŤ KRITÉRIÍ POZITÍVNEJ DISCIPLÍNY

1. Pomáha deťom pociťovať spojenie, spolupatričnosť a dôležitosť.

2. Je láskavá a neústupná súčasne.

3. Je dlhodobo účinná.

4. Učí hodnotné spoločenské a životné zručnosti na vytvorenie dobrého charakteru, čím podporuje rešpekt, záujem o iných, riešenie problémov a spoluprácu.

5. Vyzýva deti objavovať, aké sú schopné a ako konštruktívne využívať svoju moc.

Aj keď nástroje pozitívnej disciplíny majú vyhovieť týmto kritériám, je veľmi dôležité pochopiť, že sú založené na spomenutých Adlerových zásadách. Nie sú účinné, ak sa používajú jednoducho ako scenár. Keď pochopíte zásady, na ktorých sa zakladá niektorý nástroj, a pridáte svoje srdce a múdrosť, nevyznie to tak, ako keby ste čítali scenár. Namiesto toho nájdete svoj jedinečný spôsob a vlastné slová, ako tieto nástroje použiť.

Pomáha, keď si ujasníte, čo by ste chceli pri deťoch dosiahnuť. Rodičia zohrávajú rozhodujúcu úlohu vo vývoji osobnosti dieťaťa a značne ovplyvňujú celkové blaho detí.7 Rôzne štýly rodičovskej výchovy sa spájajú s mnohými špecifickými vývojovými výsledkami, ktoré sa týkajú spoločenského a citového blaha aj akademického úspechu. Početné štúdie ukazujú priamu vzájomnú súvislosť medzi štýlom rodičovskej výchovy a úrovňami samoregulácie, celkovej spokojnosti so životom, známkami, s požívaním alkoholu, agresivity a opozičného správania.2, 8, 9-12 Každý nástroj pozitívnej disciplíny v tejto knihe má pomôcť rodičom prakticky použiť to, čo sa vo výskume dobre identifikuje ako najprospešnejšie pre rodinné vzťahy a vývoj dieťaťa. Tento prístup podporuje to, čo adlerovci tak dlho hovoria: Štýl rodičovskej výchovy je premenná rodinného vedenia a ovplyvňuje rodinnú dynamiku, ktorá zase pôsobí na pohľady detí, úroveň prispôsobenia a vývojové výsledky za istý čas.

ČO CHCETE PRE SVOJE DETI?

Na ceste dosiahnuť pozitívnu disciplínu pomáha mať na mysli nejaký cieľ a mapu, aby vám pomohla dostať sa doň. Ako cestná mapa môže poslúžiť zoznam vlastností a životných zručností, ktoré by si mali vaše deti vytvoriť.

Predstavte si svoje dieťa ako dospelého človeka, ktorý prišiel domov na návštevu. S akou osobou by ste veľmi radi strávili čas? Aké vlastnosti a životné zručnosti by mala mať? Nájdite si čas vytvoriť vlastný zoznam. Vyzerá podobne ako tento?

• zručnosti spojené s riešením problémov,

• zodpovednosť,

• spolupráca,

• sebaovládanie, sebakontrola,

• komunikačné zručnosti,

• húževnatosť,

• sebadôvera,

• odvaha,

• zdvorilosť, trpezlivosť,

• tolerancia,

• zmysel pre humor,

• súcit,

• úcta k sebe a druhým,

• empatia,

• poctivosť,

• nadšenie do života,

• záujem o učenie,

• čestnosť,

• viera v osobné schopnosti,

• spoločenské vedomie,

• sebamotivácia.

Pridajte si do zoznamu akúkoľvek vlastnosť, ktorá tu podľa vás chýba. Majte zoznam poruke a často doň nahliadnite, aby ste si overili, že nástroje pozitívnej disciplíny v tejto knihe vám pomáhajú dosiahnuť váš cieľ.

Teraz si vytvorte zoznam problémov, ktoré možno máte so svojím dieťaťom alebo s viacerými deťmi. Budete sa učiť spôsoby, ako sa zaoberať každým z nich.

Nasleduje súbor problémov, ktoré navrhli stovky rodičov. Možno vás uteší poznanie, že nie ste sami.

PROBLÉMY

• nepočúva,

• odvráva,

• nedostatok motivácie,

• oprávnený postoj,

• materializmus,

• silná vôľa,

• vzdor,

• zanedbávanie (domácich) prác,

• záchvaty hnevu, fňukanie,

• závislosť od médií, ustavičné esemeskovanie,

• podvádzanie,

• bitkárstvo,

• hryzenie,

• agresivita,

• klamanie,

• kradnutie,

• problémy s domácimi úlohami,

• hádky pri vstávaní a odchode do postele,

• vulgárny jazyk,

• skákanie do reči.

Pridajte akékoľvek prejavy správania, ktoré sú pre vás problémom. Určite vás povzbudí, keď zistíte, že nástroje pozitívnej disciplíny, ktoré sa budete učiť, nielenže menia negatívne správanie, ale aj povzbudzujú vývoj vlastností a životných zručností, ktoré chcete pre svoje deti.

PREJDITE DO SVETA SVOJHO DIEŤAŤA

Na seminároch a kurzoch venovaných pozitívnej disciplíne učíme prostredníctvom skúsenostných aktivít, v ktorých rodičia majú príležitosť hrať sa na rodičov a deti. Poskytuje im to možnosť prejsť do sveta dieťaťa, aby získali predstavu o tom, čo funguje a čo nie.

Po každej aktivite sa dospelý, ktorý hral dieťa, odoberie k dvom zoznamom (podobným tým našim), čo sú zreteľne zobrazené na stene. Dostane otázku: Učili ste sa v detstve niečo z tohto zoznamu vlastností a životných zručností?

Dieťa (v našom prípade rodič), ktoré zažilo neúčinnú metódu rodičovskej výchovy, vždy odpovie nie.

Potom ukážeme na zoznam problémov a spýtame sa, či pociťuje motiváciu venovať sa niektorému z uvedených správaní. Dieťa zvyčajne poukáže na niektoré nevhodné správania, pri ktorých pociťuje motiváciu venovať sa im. Toto pomáha rodičom pochopiť, ako sa môžu podieľať na vytváraní nevhodného správania, na ktoré sa sťažujú. Prežívajú, aké to je byť dieťaťom, ktoré reaguje na neúctivé metódy rodičovskej výchovy ešte nevhodnejším správaním, a prečo tak koná.

Dieťa (rodič), čo skúsi počas hrania roly nejaký nástroj pozitívnej disciplíny, vždy dokáže identifikovať niektoré z vlastností a životných zručností, ktoré sa učí. Takéto skúsenostné učenie má väčší vplyv na rodičov než akékoľvek iné.

Po predstavení aktivity s dvoma zoznamami veľmi radi začíname s aktivitou motivačných zvedavých otázok, aby sme sa zaoberali problémom nepočúva. V časti Zvedavé otázky (motivačné) v 5. kapitole aj vy môžete prežiť hlboké povedomie, ktoré pochádza z toho, že hraním roly prejdete do sveta dieťaťa.

Zmenia vás všetky tieto aktivity a nástroje na dokonalého rodiča? Nie. Je nám ľúto, nič také ako dokonalý rodič neexistuje. (Viac sa o tom dozviete v 3. kapitole, pri chybách.)

Budú mať vaše deti pocit spolupatričnosti, dôležitosti a silnej viery vo svoje osobné schopnosti? Áno.

Znamená to, že budú vždy dokonalé a nikdy sa nebudú nevhodne správať? Nie! Súčasťou ich vývojového procesu je odlišovať sa – skúšať hranice, zatiaľ čo budú objavovať, kto sú a ako majú využívať svoju osobnú moc. Keď im poskytnete bezpečné miesto, aby sa odlišovali, možno pocítia, že je bezpečnejšie búriť sa (čo je len iné slovo pre výraz odlišovať sa). To je ešte väčší dôvod na využívanie nástrojov rodičovskej výchovy, ktoré sa zameriavajú na zručnosti spojené s riešením problémov, namiesto metód, čo zvyšujú mocenské boje a cykly pomsty.

JE POZITÍVNA DISCIPLÍNA MANIPULATÍVNA?

Jedna účastníčka na niektorom z našich seminárov poznamenala, že podľa nej určitý z nástrojov pozitívnej disciplíny znie manipulatívne. Vlastne všetky nástroje pozitívnej disciplíny sú manipulatívne. Slovo vedenie možno znie lepšie než manipulovanie. Vari všetci nechceme, aby si naše deti vyvinuli vlastnosti a životné zručnosti, ktoré budú u nich tie najvhodnejšie?

Kľúčové je, ako manipulovanie vyzerá. Je úctivé a posilňujúce, alebo neúctivé a odrádzajúce? Všetky nástroje pozitívnej disciplíny majú byť posilňujúce a povzbudzujúce a existuje veľmi dôležitý kľúč, ktorý sa má postarať o to, aby také boli. Ako sme už uviedli, každý nástroj musí vychádzať zo základných princípov.

Princíp možno používať mnohými spôsobmi. Napríklad pri používaní princípov matematiky existuje veľa spôsobov, ako sa dostať k 4 : 2 + 2, 3 + 1, 8 – 2 – 2 a tak ďalej. Keď sa nejaký nástroj pozitívnej disciplíny zakladá na jednom alebo viacerých princípoch a môžete pridať svoje srdce a múdrosť, smiete nástroj použiť mnohými rôznymi spôsobmi. Napríklad založíte zvedavé otázky na niekoľkých základných princípoch (spojenie pred nápravou, pochopenie presvedčenia po správaní, láskavosť a neústupnosť) a potom pridáte svoje srdce a múdrosť. Vaše zvedavé otázky sa budú hodiť do danej situácie a budú povzbudzujúce a posilňujúce. Keď však použijete zvedavé otázky ako scenár, budú znieť falošne a budú manipulatívne negatívnym spôsobom. Na používanie akéhokoľvek nástroja pozitívnej disciplíny bez pochopenia princípu, ktorý je za ním, budú vaše deti často reagovať negatívne.

Deti skúšajú hranice a vy budete mať nástroje pozitívnej disciplíny, čo im pomôžu získať spoločensky prijateľné správanie, ktoré posilnia ich pocit schopnosti, spolupatričnosti a dôležitosti. Semenám, ktoré posadíte, niekedy chvíľu trvá, než vyklíčia. Viete, že robíte úžasnú prácu, lebo vám priatelia a susedia povedia, aké sú vaše deti úžasné. Rozmýšľate, či majú na mysli deti niekoho iného. To preto, lebo deti majú pocit, že sa môžu od vás odlišovať, a potom použijú zručnosti, ktoré sa naučia od vás.

V tejto knihe sa dočítate o účinnosti týchto nástrojov pozitívnej disciplíny od mnohých rodičov z celého sveta, ktorí sa delia o svoje veľké úspechy. Začneme s našimi.

VEĽKÝ ÚSPECH Dr. JANE NELSENOVEJ

Svoju prvú knihu o pozitívnej disciplíne som napísala v roku 1981. Vtedy som sa práve učila tieto metódy rodičovskej výchovy na základe práce Alfreda Adlera a Rudolfa Dreikursa. Dokonca aj keď som súhlasila s ich základnou filozofiou vzdať sa všetkých trestov a správať sa k deťom dôstojne a úctivo, zmeniť staré zvyky nebolo ľahké. Napriek tomu som používala tie nástroje, učila som sa a zdokonaľovala (vplyvom chýb aj úspechov) a moja radosť z rodičovskej výchovy vzrástla desaťnásobne. S niekým, kto by ma počúval, som sa chcela podeliť o to, čo sa učím.

Vtedy som však ešte netušila, že jedného dňa budem cestovať po celom svete! Pozitívna disciplína sa za uplynulých tridsaťpäť rokov rozrástla a hreje ma pri srdci, keď počujem množstvo posudkov o toľkých veľkých úspechoch.

Nič sa však celkom nevyrovná pocitu, ktorý mám, keď moje deti dosahujú dobré výsledky vďaka používaniu pozitívnej disciplíny u mojich vnúčat. Viete si predstaviť, akú radosť cítim pri písaní tejto knihy s dvoma zo svojich detí, Bradom (mojím piatym dieťaťom) a Mary (mojím siedmym dieťaťom). Niekoľko rokov sme písali blogy o týchto nástrojoch a zisťujem, že rodičia radi počujú ozajstné príbehy o zavádzaní pozitívnej disciplíny – o úspechoch aj zlyhaniach. Pre rodičov je obrovská úľava dozvedieť sa, že dokonalosť nie je súčasťou tohto procesu.

VEĽKÝ ÚSPECH MARY NELSENOVEJ TAMBORSKEJ

Pamätám si, že ako mladé dievča som na prednáškach mojej mamy o pozitívnej disciplíne sedela vzadu v miestnosti a predávala som knihy. Počúvala som, ako jej rodičia skladajú komplimenty za jej prezentáciu. Mnohí jej ďakovali, že im zmenila život. Nikdy som naozaj nechápala, aký vplyv mala na týchto rodičov, dokým som sa aj ja sama nestala jednou z nich.

Moja mama sa ma nedávno spýtala: „Ako často podľa teba praktizuješ pozitívnu disciplínu?“

Odpovedala som: „Aspoň osemdesiat percent času.“

Zasmiala sa a vyhlásila: „Fíha, to je naozaj dobré, ja som to zvládla asi na sedemdesiat percent, a to som napísala knihy.“

Dospela som k niekoľkým možným záverom: po prvé, asi s tými osemdesiatimi percentami nie som realistická, po druhé, možno byť autorkinou dcérou mi dalo výhodu sedemdesiatich percent alebo po tretie, azda skutočne a hlboko chápem prínosy praktizovania modelu rodičovskej výchovy pomocou pozitívnej disciplíny, pretože ma tak vychovávali.

Vždy som vedela, aké šťastie som mala, že ma vychovala autorka série kníh o pozitívnej disciplíne. Až v období, keď som využívala rodinné stretnutia so svojimi spolubývajúcimi na vysokej škole, som si však uvedomila, ako to pomohlo mojim rodičom a súrodencom žiť harmonicky a zostať celý život priateľmi.

Odkedy sa mi narodil druhý syn, čo bolo trochu skôr než pred siedmimi rokmi, učím pozitívnu disciplínu. Je zaujímavé deliť sa o svoje vedomosti a osobné skúsenosti prostredníctvom seminárov o rodičovskej výchove a vyučovaním. Viem si predstaviť, aká je moja mama pyšná, a nepochybne môžem povedať, že je mojou najväčšou fanúšičkou. Spoločná práca nám prináša toľko radosti, či už ide o uľahčovanie, prezentácie, alebo písanie knihy. Som poctená a požehnaná, že pracujem so svojou matkou – svojou najlepšou priateľkou.

VEĽKÝ ÚSPECH SLOBODNÉHO OTCA BRADA

Stať sa slobodným otcom na plný úväzok bol pre mňa spočiatku celkom šok. Tak ako väčšina otcov aj ja som bol oveľa lepší v poskytovaní úľavy. Chodieval som domov z práce, hrával som sa s deťmi a možno som im čítaval pred spánkom z knižky. Rád som trénoval tímy Little Leagues a pomáhal som s ďalšími mimoškolskými aktivitami. Ako väčšina otcov, ktorých poznám, začal by som sa však rozpadávať, keby som zostal sám doma s deťmi viac než hodinu.

Preto keď som prvý raz začal sám s rodičovskou výchovou, bol som celkom ohromený. Z televízora sa stala minulosť. Môj golf začal trpieť a mojím novým koníčkom začalo byť skladanie bielizne. Asi mesiac od začiatku tohto nového dobrodružstva som prešiel tým, čomu hovorím výcvikový tábor pre rodiča-samoživiteľa – domácnosť nečakane silne zasiahla chrípka. Moje deti sa ňou, samozrejme, nenakazili naraz. Namiesto toho každé dostalo chrípku asi s týždňovým odstupom. Takže celé tri týždne som sa staral o deti, aby vyzdraveli, menil som plachty a čistil vývratky. A keď som si s úľavou pomyslel, že tá nočná mora sa konečne skončila, ja som dostal chrípku!

Odrazu som získal nový pohľad na výchovu rodiča-samoživiteľa. Byť ním na plný úväzok je ťažké, ale keď sa to snažíte zvládnuť s chrípkou, uvedomíte si, že by to mohlo byť oveľa, oveľa horšie. Takže od toho dňa som sa usiloval zaujímať vďačný postoj.

Rodičovská výchova je najvďačnejšia práca na svete. Môže byť aj najnáročnejšia. Preto som sa vydal na ročné dobrodružstvo so zavádzaním jedného nástroja pozitívnej disciplíny za týždeň. Tento experiment mi poskytol nový pohľad na môj vzťah s deťmi a možnosť zlepšiť svoje rodičovské zručnosti.

Nebuďte na seba príliš tvrdí. Nebezpečenstvo spojené so začiatkom niečoho nového spočíva v tom, že niekedy má človek príliš veľké očakávania a frustruje ho, keď všetko nie je dokonalé. Keď som začal prvý raz používať tieto nástroje, niekoľkokrát som sa pristihol, že očakávam od svojich detí dokonalosť, a moja frustrácia všetko zhoršovala. Zmenil som však postoj a zameral som sa na zlepšovanie, nie na dokonalosť, a atmosféra v našom dome sa značne zmenila k lepšiemu.

Každá rodina je iná a každé dieťa je odlišné. Je dôležité nájsť, čo u vás funguje a čo považujete za správne. Využívajte svoju intuíciu a zabávajte sa.

1. KAPITOLA

ZÁKLADY

ROZLÚŠTITE KÓD

Deti sa rozhodujú medzi sebou, akú rolu zamýšľajú hrať v rodine, a rodičia podporujú ich rozhodnutie.

Rudolf Dreikurs

Najväčší účinok u svojich detí dosiahnete vtedy, keď pochopíte presvedčenie ukryté za ich správaním.

POUŽITE SCHÉMU CHYBNÝCH CIEĽOV

1. Vyberte si výzvu spojenú so správaním.

2. Identifikujte svoje pocity a reakcie.

3. Zistite reakciu dieťaťa, keď mu poviete, aby prestalo.

4. Použite schému a určite, aké presvedčenie môže byť za správaním vášho dieťaťa.

5. Vyskúšajte návrhy v poslednom stĺpci schémy, aby ste povzbudili zmenu správania.

V úvode sme predstavili analógiu s ľadovcom, aby sme demonštrovali, ako sa pozitívna disciplína zaoberá správaním aj presvedčením za správaním. V tejto kapitole predstavujeme schému chybných cieľov a ďalšie štyri ľadovce ilustrujúce štyri kategórie presvedčení, ktoré vedú k tomu, čo Rudolf Dreikurs nazval chybné ciele. Hovoril im tak, lebo správanie sa zakladá na chybných presvedčeniach o tom, ako dosiahnuť primárne ciele spolupatričnosti a dôležitosti. Tieto chybné presvedčenia sú prehnaná pozornosť, scestná moc, pomsta a predstieraná neschopnosť.

Dreikursa sa často pýtali, prečo stále vkladá deti do týchto škatuliek. Povedal: „Nevkladám ich tam. Nepretržite ich tam nachádzam.“

Pri prehnanej pozornosti je presvedčenie Patrím niekam len vtedy, keď mi neustále venujete pozornosť alebo mi poskytujete špeciálnu službu. Zakódovaná správa, ktorá poskytuje kľúče na povzbudenie: Všimnite si ma. Užitočne ma zapojte.

Pri scestnej moci je presvedčenie Patrím niekam len vtedy, keď ja som šéf alebo vám aspoň nedovolím, aby ste ma komandovali. Zakódovaná správa, ktorá poskytuje kľúče na povzbudenie: Dovoľte mi pomôcť vám. Dajte mi na výber.

Pri pomste je presvedčenie Nepatrím nikam a to bolí, preto sa pomstím a budem zraňovať druhých. Zakódovaná správa, ktorá poskytuje kľúče na povzbudenie: Ubližujem. Uznajte moje pocity.

Pri predstieranej neschopnosti je presvedčenie Vzdávam sa. Nechajte ma na pokoji. Zakódovaná správa, ktorá poskytuje kľúč na povzbudenie: Nevzdávajte to so mnou. Ukážte mi malý krok.

Je pochopiteľné, že rodičia často reagujú na nevhodné správanie. Prvý kľúč v rozlúštení kódu správania vášho dieťaťa je, ako sa cítite pri reakcii na jeho správanie.

Ak je cieľom dieťaťa scestná moc, niektorí rodičia možno povedia, že sa cítia bezmocní, keď majú prinútiť dieťa niečo urobiť. Na hlbšej úrovni môžu títo rodičia mať pocit výzvy alebo porážky, pretože nevyhrávajú mocenský boj. Mnohí rodičia dnes zápasia s posunom od autokratického panovania (výchova typu lebo som tak povedal) k demokratickému (autoritatívnemu) vedeniu (vyriešme to spoločne). Úlohou nástrojov pozitívnej disciplíny je pomôcť rodičom v každej kultúre odkloniť sa od vzťahov typu podriadený/nadriadený a smerom k modelu, ktorý učí rešpektu a dôstojnosti pre každého jednotlivca, zatiaľ čo sa zameriava na výučbu dôležitých životných zručností na nachádzanie riešení životných problémov.

Pozrite si formulár s kľúčmi k chybným cieľom, uvedený ďalej. Pomôže vám orientovať sa v schéme chybných cieľov na s. 32 až 35. Umožní vám rozlúštiť kód správania vášho dieťaťa a ponúkne aj kľúče na povzbudenie – spôsoby, ako inšpirovať dieťa, aby si vybralo posilňujúcejšie presvedčenia a správanie.

FORMULÁR S KĽÚČMI K CHYBNÝM CIEĽOM

1. Spomeňte si na nedávny zložitý problém, ktorý ste mali so svojím dieťaťom. Poznamenajte si ho. Opíšte, čo sa stalo, ako keby ste písali scenár: čo urobilo vaše dieťa, ako ste reagovali, a čo sa potom stalo.

2. Čo ste cítili, keď ste boli uprostred tohto problému? (Vyberte si pocit z 2. stĺpca schémy chybných cieľov.) Zapíšte si to.

3. Prejdite prstom doprava cez riadok k 3. stĺpcu, aby ste videli, či sa vaša reakcia na ten pocit blíži k jednej z typických reakcií. Ak je to, čo ste urobili, opísané v inom riadku, overte si to, aby ste videli, či je nejaký pocit v inom riadku v 2. stĺpci, ktorý lepšie opisuje, ako ste sa cítili na hlbšej úrovni. (Často hovoríme, že sme nahnevaní, keď sa na hlbšej úrovni cítime vyprovokovaní alebo zranení; neraz povieme, že sa cítime beznádejne alebo bezmocne, keď sa vlastne cítime vyprovokovaní alebo porazení v mocenskom boji.) To, ako reagujete, je kľúč k vašim hlbším pocitom.

4. Prejdite prstom doprava po riadku na 4. stĺpec. Blížia sa niektoré z týchto opisov tomu, ako dieťa reagovalo na vašu reakciu?

5. Po určení, ako dieťa zareagovalo na vašu reakciu, prejdite prstom doľava po riadku na 1. stĺpec. Je pravdepodobné, že toto je chybný cieľ vášho dieťaťa. Zapíšte si ho.

6. Prejdite prstom doprava po riadku k 5. stĺpcu. Práve ste objavili, čo môže byť odrádzajúce presvedčenie vášho dieťaťa. Zapíšte si ho.

7. Prejdite prstom na 6. stĺpec. Blíži sa to k vášmu presvedčeniu, ktoré možno prispieva k správaniu vášho dieťaťa? (Nezabúdajte, že toto nie je o vine – len o povedomí.)

Zatiaľ čo sa učíte zručnosti, aby ste povzbudili svoje dieťa, zmení aj svoje presvedčenie. Vyskúšajte to ihneď. Zapíšte si presvedčenie, ktoré by bolo pre vaše dieťa povzbudzujúcejšie. Kľúče nájdete v posledných dvoch stĺpcoch.

8. Prejdite prstom doprava k 7. stĺpcu, kde nájdete zakódovanú správu, čo vaše dieťa potrebuje, aby sa cítilo povzbudené.

9. Ešte raz prejdite prstom doprava k poslednému stĺpcu a nájdite nejaké nápady, ktoré by ste mohli vyskúšať nabudúce, keď sa stretnete s týmto vyzývavým správaním. (Môžete použiť aj vlastnú múdrosť, aby ste prišli na niečo, čo by ste mohli urobiť alebo povedať, čo by potvrdilo zakódovanú správu v 7. stĺpci.) Zapíšte si svoj plán.

10. Ako to išlo? Presne si zaznamenajte do denníka, čo sa stalo. Možno budete chcieť konzultovať svoj veľký úspech v prípade budúceho povzbudenia. Ak váš plán nebol úspešný, vyskúšajte iný nástroj. (Pozrite sa na Spojenie pred nápravou v tejto kapitole a dajte pozor, aby ste pred nápravou k nemu dospeli.)

Všimnite si, že schéma chybných cieľov obsahuje aj stĺpec, ako môžu dospelí prispieť k problému. Pomáhajúci rodičia si uvedomia, že ich príspevok k nevhodnému správaniu môže byť veľmi chúlostivý. Z tohto dôvodu budeme nepretržite opakovať, že to nie je o vine alebo hanbe, ale o povedomí.

Nie je vždy ľahké identifikovať presvedčenie za správaním a scestný cieľ, lebo deti sa môžu správať rovnako, aby dosiahli ktorýkoľvek zo štyroch chybných cieľov. Napríklad môžu odmietnuť urobiť si domácu úlohu, aby získali pozornosť (Pozri sa na mňa, pozri sa na mňa), aby dali najavo moc (Nemôžeš ma prinútiť), aby sa snažili pomstiť (Zraňuje ma, že moje známky sú pre teba dôležitejšie než ja, preto teraz zraním ja teba) alebo vyjadrili svoj pocit neschopnosti (Naozaj nemôžem). Rodičia majú v každom prípade iné pocity. Účinný zásah a povzbudenie budú pri každom cieli iné, takže je dôležité, aby ste použili pocit reakcie ako kľúč k pochopeniu cieľa svojho dieťaťa.

Všimnite si, že hovoríme o povzbudzovaní. Nezáleží na tom, či sa presvedčenia dieťaťa zakladajú na faktoch alebo na jeho vnímaní situácie. Správanie sa zakladá na tom, čo deti považujú za pravdu, nie čo je pravda. To sa zmení, keď rodičia pochopia presvedčenie a použijú povzbudzovanie (nástroje pozitívnej disciplíny), aby pomohli deťom nájsť konštruktívne spôsoby, čím získajú dôležitosť a miesto, kam patria.

VEĽKÝ ÚSPECH Z KÓREY

Mám sedemročné dievča a jedenásťročného chlapca. Moja dcéra chce vždy zostať so mnou. Kedykoľvek som pomáhala synovi s domácou úlohou, stávala pred dverami a žiadala ma, aby som vyšla von a pomohla jej. Keďže s ňou už trávim toľko času, nechápala som prečo a hrešievala som ju, že vyžaduje priveľa pozornosti.

Cítila som sa podráždene a robila som si starosti, že sa ustavične sťažuje.

SCHÉMA CHYBNÝCH CIEĽOV

Povedala som jej: „Potrebujem pomôcť tvojmu bratovi vyriešiť ťažké problémy, tak nestoj predo dvermi. Choď do svojej izby a hraj sa s hračkami.“ Na chvíľku odišla do izby, ale neskôr sa zase začala správať rovnako, znovu na mňa volala: „Čítaj mi knihu“ alebo „Hraj sa so mnou nejakú hru“, či „Zostaň so mnou, dokým nezaspím.“

Preštudovala som schému chybných cieľov a videla som, že jej chybným cieľom je prehnaná pozornosť. Jej presvedčením bolo Cítim sa dôležitá, len keď si ma všímajú alebo dostávam špeciálnu službu. Jej zakódovanou správou bolo Všimnite si ma. Zapojte ma užitočne.

Rozhodla som sa presmerovať svoju dcéru, keď sa snažila získať moju pozornosť. Nasledujúci raz, keď na mňa volala a ja som pracovala so synom, povedala som láskavo a neústupne: „Ľúbim ťa a strávim s tebou čas neskôr.“

Zdalo sa, že ju to uspokojilo, a zostala vo svojej izbe a kreslila si. Neskôr som sa jej spýtala, čo chce so mnou robiť. Chcela hrať na klavíri, a tak sme hrali spolu. Potom už na mňa volávala zriedkavejšie, keď som pracovala s jej bratom.

Seong-hwan Kimová,

autorizovaná pedagogička pre pozitívnu disciplínu

VEĽKÝ ÚSPECH Z PRINCE GEORGEA, BRITSKÁ KOLUMBIA, KANADA

Kým som varila obed, moje dieťa mi bralo prísady z linky. Práve som sa dozvedela o schéme chybných cieľov. Cítila som sa podráždene a uvedomila som si, že mojím chybným cieľom je prehnaná pozornosť.

Skôr než som sa dozvedela o chybných cieľoch, stále som synovi pripomínala, že obed bude čoskoro hotový a že by mal počkať, až sa naje. Zjavne si myslel, že to je smiešne, a brával si viac jedla, keď som mu povedala, aby čakal.

Očividne bola pravda, že jeho presvedčením môže byť Patrím niekam, len keď mi venujete pozornosť a že zámerom jeho otravného správania je získať moju pozornosť.

Rozhodla som sa skúsiť niečo, čo sa týka zakódovanej správy Všimnite si ma. Zapojte ma užitočne. Urobila som miesto na linke, pripravila misku s niekoľkými mrkvami a spýtala sa ho, či si sadne so mnou, kým budem variť obed. Zjedol zopár kúskov, rozprával sa so mnou a potom sa išiel hrať.

Aký to bol rozdiel pre nás oboch, keď som sa naučila poskytnúť mu možnosti, aby nejako užitočne zakúsil pozornosť!

Sarah Muntová,

autorizovaná rodičovská pedagogička pre pozitívnu disciplínu

TIPY NA NÁSTROJE

1. Urobte kópiu schémy chybných cieľov a niekoľko kópií formulára s kľúčmi k chybným cieľom.

2. Nacvičte si používanie formulára s kľúčmi k chybným cieľom, dokým nebudete pripravení stať sa plnohodnotnými detektívmi správania.

3. Keď sa vy budete nevhodne správať, použite formulár s kľúčmi k chybným cieľom, aby ste videli, či viete objaviť presvedčenie za správaním – a ako sa povzbudiť.

4. Učte svoje deti chybné ciele, aby ste im pomohli pochopiť samy seba, a pravidelne využívajte rodinné stretnutia na precvičenie povzbudzovania a riešenia problémov.

Table of Contents

ÚVOD

1. KAPITOLA ZÁKLADY

ROZLÚŠTITE KÓD