Penelope Ward

STEPBROTHER DEAREST

Copyright © 2014 by Penelope Ward

Published by arrangement with Bookcase Literary Agency

Brower Literary & Management.

Translation © 2018 by Eva Rebollo

Cover design © 2018 by Soňa Šedivá

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

ISBN 978-80-551-5794-8

1. KAPITOLA

Nervózne som stála pri okne v obývačke s výhľadom na zátoku a vyzerala cez sklo zahmlené od studeného vetra. Každú chvíľu malo pred domom zastaviť Randyho volvo. Išiel na Loganovo letisko po svojho syna Eleca, ktorý sa k nám mal na rok nasťahovať. Jeho mama prijala ročnú pracovnú ponuku v zahraničí.

Randy a moja mama Sarah sa vzali len pred dvoma rokmi. S otčimom som vychádzala dobre, ale neboli sme si veľmi blízki. O jeho minulosti som vedela zhruba toto: jeho bývalá žena Pilar, ekvádorská umelkyňa, žila v San Franciscu a jeho syn bol potetovaný pankáč, ktorý si podľa Randyho robil, čo chcel.

Nikdy som sa s ním nestretla a videla som ho len na jednej fotke spred pár rokov, krátko predtým, ako sa Randy oženil s mamou. Po Pilar zdedil havranie vlasy a tmavšiu pokožku, po otcovi zasa svetlé oči a jemné črty tváre. Na tej fotografii bol ostrihaný nakrátko, no vraj z neho vyrástol rebel, v pätnástich sa dal potetovať a dostal sa do problémov pre alkohol a trávu. Randy

Pilar vyčítal, že sa sústredila iba na svoju umeleckú kariéru a Elecovi by pokojne odpustila aj vraždu.

Keď Pilar ponúkli dočasné miesto lektorky v londýnskej galérii umenia, Randy ju podporoval a sedemnásťročný Elec tak mal prísť bývať k nám.

Hoci otčim dvakrát za rok chodil na západ, na prevýchovu Eleca to nestačilo. Trápilo ho to a myslel si, že to počas spoločne stráveného roka doženie.

V bruchu mi poletovali motýle. Dívala som sa na špinavý sneh lemujúci ulicu. Nepríjemné bostonské počasie privíta môjho nevlastného brata z Kalifornie ako pekne studená sprcha.

Mám nevlastného brata.

Zvláštna predstava. Ktovie, či spolu budeme dobre vychádzať. Ako jedináčik som odjakživa túžila po súrodencovi. Pri pomyslení na to, aká som bola hlúpa, keď som si predstavovala, že by sme mohli mať rozprávkový vzťah, asi ako Donny a Marie Osmondovci alebo Jake a Maggie Gyllenhaalovci, som sa musela usmiať. Dnes ráno som počula pesničku od Coldplay Brothers and Sisters, o ktorej som doteraz ani netušila. Aj keď zrejme nie je doslova o súrodencoch, samu seba som presvedčila, že je to znamenie. Bude to v poriadku. Niet sa čoho báť.

Mama bola nervóznejšia ako ja. Pobehovala po schodoch a pripravovala Elecovi izbu, ktorú vytvorila z pôvodnej pracovne. Vo Walmarte sme nakúpili obliečky a ďalšie potrebné veci. Bolo zvláštne vyberať veci pre niekoho, koho nepoznáme. Vybrali sme obliečky námorníckej modrej farby.

Popod nos som si nacvičovala uvítaciu reč, v mysli som preberala témy na rozhovor a dumala nad tým, čo mu poukazujem ako prvé. Vzrušujúce a zároveň znepokojivé.

Pri buchnutí dvier na aute som vyskočila z gauča a rýchlo si uhladila pokrčenú blúzku.

Greta, upokoj sa.

V zámke zaštrkotal kľúč. Vošiel Randy a dvere nechal otvorené. Do miestnosti zavial mrazivý vzduch. Po pár minútach sa ozvali kroky na zľadovatenom chodníku. Elec sa zatiaľ neobjavil. Asi sa niekde zamotal. Randy vykukol za dvere. „Pohni sa už, Elec.“ Keď zastal vo dverách, v hrdle mi navrela guča. Nasucho som prehltla a pár sekúnd som naňho nemo hľadela. Srdce mi bilo čoraz rýchlejšie. Vôbec nevyzeral ako na fotke.

Bol vyšší než Randy a strapaté krátke havranie vlasy, ktoré som si z tej fotky pamätala, mu teraz padali do očí. Páchol po cigaretách, alebo skôr po fajke, lebo tá vôňa bola sladšia. Z pútka riflí mu visela reťaz. Nepozrel sa na mňa, preto som využila príležitosť a lepšie si ho obzrela. Tašku hodil na zem.

Buch.

Bolo to moje srdce alebo taška?

Pozrel sa na Randyho a zachrapčal: „Kde mám izbu?“

„Hore, ale nikam nejdeš, kým sa nepozdravíš so sestrou.“

Pri tom slove mi stuhol v tele každý sval. Nechcela som byť jeho sestra! Po prvé, keď sa ku mne obrátil, tváril sa, akoby sa ma chystal zabiť. Po druhé, už pri pohľade na jeho krásne črty tváre mi bolo nad slnko jasnejšie, že kým rozum ma varoval, moje telo podľahlo kliatbe. Dala by som čokoľvek za to, aby som sa z nej rýchlo prebrala.

Pohľadom sa mi zavŕtal do očí. Mlčal. Podišla som k nemu, premohla svoju hrdosť a podala mu ruku.

„Som Greta. Teší ma.“

Neodpovedal. Až po niekoľkých sekundách mi neochotne stisol ruku. Zovrel mi ju nepríjemne, takmer bolestivo, a hneď ju pustil.

Odkašľala som si. „Vyzeráš inak… ako som si ťa predstavovala.“

Prižmúril oči. „A ty vyzeráš pekne…obyčajne.“ Hrdlo sa mi na okamih stiahlo, nazdávala som sa, že mi zloží kompliment, až kým za slovom „pekne“ nenasledovalo „obyčajne“. Smutné na tom bolo to, že keby som mala opísať, ako si v tej chvíli pripadám, najvýstižnejšie by bolo práve slovo „obyčajná“.

Premeriaval si ma ľadovým pohľadom. Napriek tomu, že sa mi priečila jeho zvláštna osobnosť, stále som žasla nad jeho zjavom, až ma obchádzali mdloby. Mal dokonale rovný nos a výrazné lícne kosti. Aj pery mal dokonalé, napriek tomu, čo z nich určite vychádzalo. Fyzicky predstavoval môjho vysnívaného princa a zároveň nočnú moru. Snažila som sa skryť pred ním to, že sa ma jeho slová dotkli.

„Ukážem ti tvoju izbu?“ ponúkla som sa. Nevšímal si ma, zdvihol tašku a vybral sa ku schodom.

Skvelé. Ide to vynikajúco.

Mama práve schádzala dolu a okamžite zovrela Eleca v objatí.

„Rada ťa konečne spoznávam, zlatko.“

Očividne stuhol a rýchlo sa vymanil z jej zovretia.

„Keby som mohol povedať to isté.“

Randy prebehol ku schodom a ukázal naňho prstom.

„Elec, to by stačilo! Pozdrav Sarah tak, ako sa patrí.“

„Zdravím Sarah tak, ako sa patrí, “ zopakoval Elec monotónne a vystupoval po schodoch.

Mama upokojujúco položila Randymu ruku na plece. „To nič. Prejde ho to. Nechaj ho tak. Presťahoval sa na opačný koniec krajiny. Nemá to jednoduché. Ešte sa nepoznáme a je trochu nesvoj.“

„Je to malý nevychovaný čurák.“

Fúha.

Napriek Elecovmu správaniu ma prekvapilo, ako sa Randy vyjadruje o vlastnom synovi. Môj otčim takto so mnou nikdy nehovoril. Na druhej strane, ešte som zrejme neurobila nič, čím by som si také slová zaslúžila. No Elec sa fakt správal ako idiot.

V ten večer už z izby nevyšiel. Randy sa za ním vybral. Hádali sa, s mamou sme sa však rozhodli nemiešať sa do toho.

Cestou do postele som to nevydržala a zahľadela sa na zatvorené dvere do Elecovej izby. Bude takto vyzerať celý rok? Vydrží to vôbec u nás tak dlho?

Otvorila som dvere do kúpeľne s úmyslom umyť si zuby. Pri pohľade na Eleca, ktorý sa práve utieral po sprchovaní, som podskočila. Vzduch nasiakol parou a vôňou mužského tela. Namiesto úteku som ostala stáť ako prikovaná. A čo bolo ešte horšie, nezakryl sa, ale nonšalantne nechal uterák zošuchnúť sa na zem.

Spadla mi sánka.

Pohľad mi zaletel k jeho penisu a až po hodnej chvíli som zaregistrovala dva vytetované štvorlístky na bruchu a tetovanie na ľavej ruke. Po hrudi mu tiekli pramienky vody. V ľavej bradavke svietil pírsing. Uprela som mu zrak na tvár a stretla sa s diabolským úškrnom. Slová sa mi zasekli v hrdle.

Konečne som sa odvrátila a zahabkala: „Ehm… hm… ja… teda… radšej pôjdem.“

Zberala som sa na odchod, no zastavil ma: „Akoby si v živote nevidela nahého chlapa.“

„No… ešte nie.“

„Aké sklamanie. Ten ďalší bude mať čo robiť, aby sa mi vyrovnal.“

„Trochu namyslený, nie?“

„A nemám byť prečo?“

„Panebože, správaš sa ako…“

„Obrovský čurák?“

Bola to ako autonehoda, ktorej sa už nedalo vyhnúť. Zasa som sa naňho dívala. Čo to so mnou bolo? Stál predo mnou nahý ako batoľa a ja som sa nedokázala ani pohnúť.

Dočerta… má pírsing aj na penise. Parádne zoznámenie! Prebral ma. „Odtiaľto už iná cesta nevedie, takže ak nemáš nič v pláne, choď preč, nech sa oblečiem.“ Neveriacky som pokrútila hlavou a zabuchla dvere.

Triasli sa mi nohy a ušla som do svojej izby.

Čo to bolo?!

2. KAPITOLA

„Tak čo dnes porába milovaný nevlastný brat?“ zaujímala sa Victoria.

Hodila som sa bruchom na posteľ, až zavŕzgala. Vzdychla som do telefónu. „Zvyčajné somariny.“

Najlepšej kamoške Victorii som sa zatiaľ nezmienila o Elecovej piatkovej kúpeľňovej šou. Cítila som sa strašne trápne, preto som si to radšej nechala pre seba.

V noci som googlila penisy s pírsingom. Ak zadáte do vyhľadávača „princ Albert“, pripravte sa na všelijaké prekvapenia.

Bola nedeľa. Zajtra nastúpi Elec na našu strednú školu. Obaja sme v poslednom ročníku. Onedlho sa všetci zoznámia s mojím vyšinutým nevlastným bratom.

Victoriu to šokovalo. „Ešte stále sa s tebou nerozpráva?“

„Kdeže. Dnes ráno si v kuchyni len nasypal vločky a odniesol si ich do izby.“

„Ten má ale tvrdú hlavu.“

Mala by si vidieť, čo všetko má tvrdé.

„Medzi ním a Randym je to husté. V podstate na to kašlem, ale je to tvrdé.“

Tvrdé. Už zasa. Bože, neviem s tým prestať! Žaluď s pírsingom.

Doriti.

„Páčil by sa mi?“ pokúšala Victoria.

„Čo tým myslíš? Vravela som ti, že je to diabol,“ vyštekla som.

„Ja viem… ale aj tak, je môj typ?“

Pravdupovediac, bol presne jej typ. Tmaví a drsní chalani sa jej páčili, aj tí, čo zďaleka neboli takí pekní ako Elec. Jeden z dôvodov, prečo som o stretnutí v kúpeľni pomlčala. Stačilo by, keby sa dozvedela, že má pírsing na vtákovi, a už by som ju od nás nedostala. Onedlho však aj sama zistí, ako vyzerá, takže som stavila na úprimnosť.

„Je brutálne sexi, stačí? Fakt… brutálne. Jeho výzor je vlastne to jediné, čo je na ňom prijateľné.“

„Okej, hneď som u teba.“

„Nie si,“ zasmiala som sa, ale predstava, že sa Victoria vrhne na Eleca, ma znepokojila. Hoci by o jej pozornosť zrejme nestál.

„A čo máš dnes v pláne?“

„Predtým, ako som sa s tým debilom zoznámila, som mala v pláne pripraviť rodinnú večeru. Veď vieš… moju jedinú špecialitu.“

„Slávne kura tetrazzini.“

Zasmiala som sa, toto jediné som vedela uvariť.

„Ako si vedela?“

„Ako prílohu by si milovanému nevlastnému bratovi mohla servírovať jed na krysy.“

„Nechystám sa ho zneškodniť takto. Zabijem ho láskavosťou. A je mi jedno, či sa ku mne bude správať ako totálny čurák… (panebože, zasa). Najhoršie by bolo, keby si začal myslieť, že na mňa robí dojem.“

◆ ◆ ◆

Kým sa kura tetrazzini pieklo, s mamou sme prestreli stôl. Škvŕkalo mi v žalúdku, ale skôr od nervov ako zo sýtej vône smotanovej omáčky a cesnaku, ktorá sa niesla z rúry. Vôbec ma netešilo, že o chvíľu budem sedieť oproti Elecovi, teda ak sa k nám pridá.

„Greta, choď sa ho spýtať, či sa s nami navečeria.“

„Prečo ja?“

Mama otvorila fľašu vína. Bude ho piť len ona, zrejme to však potrebovala. Naliala si trošku, odpila a povedala: „Chápem, že ma nemá rád. Vidí vo mne nepriateľa a istým spôsobom ma viní z toho, že jeho rodičia už nie sú spolu. No k tebe sa nemá prečo správať zle. Skús sa mu dostať pod kožu a zisti, či s ním niečo nepohne.“

Pokrčila som plecami. Nemala ani potuchy o tom, ako so mnou pohlo to, čo som videla včera večer v kúpeľni.

Vystupovala som po schodoch a do uší sa mi dostala titulná skladba z filmu Čeľuste. Desila ma predstava, že mu mám zaklopať na dvere, aj to, čo uvidím tentoraz.

Zaklopala som.

Prekvapilo ma, že hneď otvoril. Z kútika úst mu visela klinčeková cigareta. Do nosa mi udrel sladkastý dym. Zhlboka potiahol a potom mi pomaly a úmyselne vyfúkol dym rovno do tváre. Hlbokým hlasom zavrčal: „Čo je?“

Tvárila som sa, že mi dym neprekáža, záchvat kašľa bol však silnejší než ja.

Úžasné, Greta.

„Večera je takmer hotová.“

Obopnuté tričko s bielymi pásmi na bokoch odhaľovalo svalnatý biceps s vytetovaným slovom „Lucky“ na ruke, ktorou sa opieral o dvere. Mal mokré vlasy a z nízko posadených riflí mu vytŕčali biele boxerky. Oceľovosivými očami sa vpíjal do mojich. Bol bastard, ale neodolateľný.

Precitla som až pri otázke: „Čo na mňa tak civieš?“

„Ako?“

„Akoby si si spomínala na včerajšok… Tuším by si si dala na večeru radšej mňa,“ zarehotal sa. „A čo na mňa žmurkáš?“

Doriti. Vždy keď som bola nervózna, začali ma štípať oči. Preto si myslel, že naňho žmurkám.

„Je to len tik. Nenamýšľaj si.“

Akoby ho to nahnevalo. „Naozaj? A nemal by som? Veď môj výzor je na mne to jediné prijateľné, nie? Mal by som to využiť.“

O čom to hovorí? Stála som ako prikovaná. Pokračoval: „Čo je? Je ti horúco?“ A napodobnil ma:

„Brutálne… sexi.“ Ironicky sa usmial.

Doriti.

Presne týmito slovami som ho dnes opísala Victorii.

Načúval!

Stále som žmurkala.

Ešte neskončil. „Zasa na mňa žmurkáš. Znervózňujem ťa? Červená ti celkom pristane.“

Okamžite som odišla.

Ešte za mnou zakričal: „Protiklady sa priťahujú, keďže som taký DIABOL!“

◆ ◆ ◆

Elec sa mlčky vŕtal v jedle a ja som zízala na pírsing v jeho pere. Randy sa naňho díval s nechuťou. Mama si niekoľkokrát naliala víno. Čistí Bradyovci.

Tvárila som sa, ako mi kura chutí, v duchu som však zúrila, že si vypočul môj rozhovor s Victoriou. Už vedel, že ma zaujíma.

Prvá prehovorila mama. „Elec, ako sa ti zatiaľ pozdáva Boston?“

„Keďže som ešte nevytiahol päty z tohto domu, je to pekná prdel.“

Randy tresol vidličkou o stôl. „Mohol by si sa aspoň päť sekúnd správať k svojej nevlastnej matke slušne?“

„Ak na rovnaký čas prestane nasávať… Ocko, vedel som, že si si vzal ženu, čo podvádza, ale že je aj notorička?!“

„Ty zasran,“ vybuchol Randy.

Fúha.

Randy ma opäť prekvapil výberom slov určených svojmu synovi. Elec sa síce správal ako idiot, aj tak ma však šokovalo to, čo vychádzalo z úst otčima.

Elec sa prudko odtisol od stola, hodil servítku a vstal. „Dojedol som.“ Pozrel sa na mňa. „To titicini, či ako sa to volá, bolo úžasné, sestrička.“ Oslovenie zabalil do peknej dávky sarkazmu.

Po jeho odchode zavládlo v miestnosti ohlušujúce ticho. Mama položila ruku na Randyho a ja som premýšľala, čo sa medzi ním a Elecom udialo, že k sebe cítia takúto silnú nevraživosť.

Náhle som vstala a vyšla po schodoch. S tlčúcim srdcom som zaklopala na dvere. Neodpovedal, preto som pomaly stisla kľučku. Sedel na kraji postele a fajčil klinčekovú cigaretu. Na ušiach mal slúchadlá a nevšimol si ma. Zastala som vo dverách a pozorovala ho. Nervózne podupkával, vyzeral utrápene a porazene. Zahasil cigaretu a siahol do zásuvky po ďalšiu.

„Elec,“ povedala som nahlas.

Vyskočil a zložil si slúchadlá. „Kurvafix! Skoro som sa posral!“

„Prepáč.“

Zapálil si cigaretu a ukázal na dvere. „Choď.“

„Nie.“

Prevrátil oči a pomaly pokrútil hlavou. Nasadil si slúchadlá a potiahol z cigarety.

Sadla som si vedľa neho. „Zabije ťa to.“ Z úst sa mu vyvalil dym. „Jasné.“

„To nemyslíš vážne!“

„Nechaj ma tak, prosím ťa.“

„Tak fajn.“

Vyšla som z izby a zišla dolu. Videla som ho zničeného, nevedel, že ho pozorujem. Rozhodla som sa dostať sa mu pod kožu. Chcela som zistiť, či sa iba pretvaruje, alebo je naozaj debil. Čím bol ku mne odpornejší, tým viac som sa s ním chcela zblížiť. Bola to výzva.

Vrátila som sa do kuchyne a vypýtala si od Randyho Elecovo číslo. Pridala som si ho do zoznamu a poslala mu správu.

Nechceš hovoriť, tak budem písať.

Elec: Odkiaľ máš moje číslo?

Greta: Od tvojho otca.

Elec: Doriti s ním.

Radšej zmením tému.

Greta: Chutilo ti jedlo?

Elec: Stačí zameniť jedno písmenko a dostaneš jeblo. Jedlo = jeblo.

Greta: Prečo si taký nepríjemný?

Elec: Prečo si taká jeblá?

Idiot. Toto nikam neviedlo. Hodila som telefón na kuchynskú linku a opäť vyšla na poschodie. Dostal ma do nálady a dostala som chuť vytočiť ho.

Bez zaklopania som otvorila dvere do jeho izby. Sedel na posteli a fajčil. Zamierila som rovno k zásuvke, vytiahla škatuľku cigariet a vybehla z izby.

Celý čas som sa smiala. Až kým sa dvere do izby nerozleteli. Rýchlo som si strčila škatuľku pod tričko. Elec vyzeral pripravený zavraždiť ma. Jeho rozpálený pohľad ma však zvláštne vzrušoval.

„Daj mi ich,“ precedil cez zuby.

„Nedám.“

„Doriti, dáš, alebo ti ich spod toho trička vytiahnem sám. Vyber si!“

„Načo fajčíš? Škodí ti to.“

„To neznamená, že mi môžeš kradnúť veci. Jasné, aká matka, taká Katka.“

„O čom to hovoríš?“

„Opýtaj sa svojej matky,“ zamumlal. Načiahol ku mne potetovanú svalnatú ruku. „Daj mi tie cigarety.“

„Nedám, kým mi nevysvetlíš, ako si to myslel. Randyho nikomu neukradla. Tvoji rodičia boli dávno rozvedení, keď sa mama s ním spoznala.“

„To ti Randy nahovoril. Asi podvádzala aj tvojho otca, čo? Naivný úbožiak.“

„Nehovor mu úbožiak.“

„A kde teda bol, kým Sarah trtkala s mojím otcom mojej mame za chrbtom?“

Zovrela vo mne krv. Toto oľutuje. „Dva metre pod zemou. Zomrel, keď som mala desať.“

Stíchol a v rozpakoch si pošúchal spánok. Prvýkrát sa pokúsil o jemnejší tón. „Doriti. To som nevedel, dobre?“

„Priveľa si domýšľaš. Keby si sa radšej rozprával…“

Elec akoby sa chcel ospravedlniť. Takmer. Pokrútil hlavou a opäť sa zmenil na diabolského Hyda. „Radšej sa prepadnem pod zem, ako by som sa mal s tebou o niečom rozprávať. Daj mi tie cigarety, lebo ti ich vyhrabem spod trička.“

Akoby ma kopla elektrina. Čo sa to so mnou dialo? Pocítila som túžbu zistiť, aké by to bolo, keby mi drsnými rukami strhol tričko. Potriasla som hlavou, aby som zahnala podobné myšlienky, a pomaly som pred ním ustupovala. Delilo nás len pár centimetrov. Cítila som teplo, ktoré sálalo z jeho tela. Približoval sa a ja som si škatuľku cigariet tisla k hrudi. Bradavky mi okamžite stuhli. Ešte nikdy som nestratila kontrolu nad vlastným telom a v duchu som ho prosila, aby takto nereagovalo. Ale uznávam, moje hlúpe telo nemá najlepší úsudok. Inak by tak veľmi netúžilo po niekom, kto ho z duše nenávidí.

Z dychu mu vanula vôňa klinčekov. „Je to môj posledný balíček. Sú z Indonézie. Netuším, či ich tu vôbec zoženiem. Ak si myslíš, že sa so mnou nedá vyjsť, nechci vedieť, aký som bez cigariet.“

„Ale škodí ti to.“

„Na to zvysoka kašlem,“ povedal, nebezpečne blízko mojich úst.

„Elec…“

Ustúpil. „Nechápeš to… fajčenie je to jediné, čo mi ako-tak pomáha, odkedy som uviazol v tejto diere. Preto ťa teraz pekne prosím. Prosím.“

Pohľad mu zmäkol a moje odhodlanie sa každou sekundou rozplývalo.

„Okej.“ Pohľadom mi sledoval ruku, ktorou som siahla do podprsenky po cigarety. Podala som mu ich a zacítila závan studeného vzduchu. Miesto, kde predtým stál, ostalo prázdne. Okamžite sa vzdialil.

Ak som si myslela, že po tomto nastolíme prímerie, mýlila som sa.

Obrátil sa ku mne, po mäkkom pohľade ani stopy. Očami vrhal dýky. „Za toto mi zaplatíš.“

Table of Contents

1. KAPITOLA

2. KAPITOLA