Knihy edice Poradce pro praxi se věnují nejrůznějším tématům z oblastí komunikace, rozvoje osobnosti, budování kariéry a vedení lidí. Edice je určena jak profesionálům z řad odborných pracovníků, například lektorům, koučům, manažerům či personalistům, tak všem ostatním, kteří chtějí zlepšit své komunikační a jiné dovednosti.

Elke Nürnberger

Jak získat sebedůvěru (ukážka)

Klíč k životu podle vlastních představ

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Elke Nürnberger, Selbstvertrauen gewinnen

Licensed edition by the Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Federal Republic of Germany, Freiburg, 2010

Lizenzausgabe der Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Bundesrepublik Deutschland, Freiburg, 2010

Přeloženo z německého originálu knihy Elke Nürnberger „Jak získat sebedůvěru“, vydaného nakladatelstvím Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Německo, Freiburg, 2010

© 2010, Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Freiburg

All Rights Reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4402. publikaci

Překlad Marie Voslářová

Odpovědná redaktorka Mgr. Irena Koušková

Sazba a elektronická verze Antonín Plicka

Počet stran 108

První vydání, Praha 2011

Vytisklo TISK CENTRUM s.r.o.

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-3903-8

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7799-3 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7624-8 (ve formátu EPUB)

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

O autorce

Elke Nürnberger

je obchodní ředitelkou německé poradenské společnosti Nürnberger GmbH. Pracuje jako vedoucí seminářů, mediátorka a instruktorka, mezi jejíž klienty patří mnohé velké podniky a vedoucí pracovníci. Je také autorkou odborných publikací a článků, v nichž se věnuje tématům komunikace, konfliktů a vedení kolektivu.

Internetové stránky: www.nuernberger-gmbh.de

Předmluva

Sebedůvěra se zakládá na našem přesvědčení, že dokážeme žít život podle vlastních představ a dosahovat svých cílů, ať už pracovních, nebo soukromých. Mnozí lidé by si přáli získat více sebedůvěry, ale nevědí jak na to. Často obdivují ostatní pro jejich jisté a asertivní vystupování. Klíč k sebedůvěře se ale ukrývá v nás samotných, což má své výhody i nevýhody. Nevýhodou je, že musíme sami pracovat na tom, jak se díváme na svět, nacházet odvahu k novým krokům a přijímat změny. Výhoda pak spočívá v tom, že proměnu má každý zcela ve svých rukou.

V tomto průvodci se dozvíte, co konkrétního můžete udělat, abyste získali více sebedůvěry, vážili si sebe samých a přijali se takoví, jací jste. Vyzkoušejte si, jaké to je, sebevědomě dosahovat svých cílů.

Mnoho úspěchů a důvěry v sebe samotné

přeje

Elke Nürnberger

1 Sebedůvěra – co je a jak vzniká

O čem vlastně mluvíme, když říkáme, že nám chybí sebedůvěra? Často míváme o významu tohoto výrazu jen vágní představu.

V této kapitole se dozvíte:

- •proč je základním východiskem pro růst sebedůvěry poznání vlastních pocitů, myšlenek a schopností,

- •co dělají sebevědomí lidé jinak než lidé nejistí,

- •proč je sebedůvěra předpokladem nejen úspěšného života, ale také schopnosti přijímat pomoc od ostatních a vytvářet plodné sociální vazby,

- •jak naši sebedůvěru ovlivňuje výchova, hodnoty, normy a očekávání spojená se sociálními rolemi.

1.1 Jistota a důvěra v budoucnost

Někteří lidé nás fascinují už pouhou svou přítomností, svým vystupováním. Působí uvolněně, suverénně a nad věcí. Nesouvisí to jen se vzhledem, stylem oblékání či věkem. Toto charisma jim propůjčuje jejich sebedůvěra.

‖ Příklad: Takový bych chtěl být také

Možná to znáte sami: na večírku u přátel se dáte do řeči s někým, koho jste nikdy dřív neviděli. Rozhovor je zajímavý a uvolněný, máte pocit, jako byste se s dotyčným znali odedávna. Přistoupí k vám někdo z vašich přátel a nový známý ho okamžitě zapojí do konverzace. Obdivujete, jak otevřeně, sympaticky a přímo jedná s cizími lidmi, a říkáte si: „Klobouk dolů, takový bych chtěl být taky! Jak člověk získá takovou suverenitu?“

Na druhou stranu jste možná zažili i situace, ve kterých jste měli nepříjemný pocit, protože jste se domnívali, že nesplňujete nároky ostatních. Připadali jste si oškliví, nezajímaví nebo hloupí a bylo vám čím dál tím hůř. Nebo si vzpomeňte na případy, kdy jste se rozzlobili sami na sebe, protože vám chyběla odvaha říct otevřeně svůj názor či hájit svá práva. Někdy si člověk uvědomí až zpětně, že byl skutečně v právu, a teprve potom ho napadne (samozřejmě příliš pozdě), co měl udělat jinak. Pozná, že měl ve svém hodnocení situace pravdu a že mohl prosadit svůj názor. Nedostávalo se mu však odvahy, aby se v pravou chvíli přihlásil o slovo. Neměl totiž dostatek sebedůvěry, nebyl si svým míněním jistý, a tak kvůli pochybnostem raději mlčel.

‖ Příklad: Proč jen jsem to neřekl

Sedíte na pracovní schůzi. Už hodinu se bezvýsledně diskutuje o určitém problému. Napadá vás dobré a realizovatelné řešení. Ptáte se sami sebe, jestli myšlenku máte vyslovit nahlas. Neodvážíte se však, nechcete se přece drát do popředí, navíc se obáváte, že by se vám kolegové mohli vysmát. Říkáte si: Kdyby ten nápad opravdu byl tak dobrý, jak si myslím, už by s ním určitě někdo přišel. Svůj návrh proto jen pošeptáte kolegovi, který sedí vedle. O několik dní později je po problému právě díky vašemu řešení, které však kolega prohlásil za své. Dostává se mu chvály a uznání, zatímco vy jste kvůli své zdrženlivosti naštvaní a frustrovaní.

Už jste zažili, že jiná osoba sklidila vavříny za vaši práci, a vy jste si to nechali líbit? Jestli takovou situaci znáte, víte také, jaký pocit zklamání, rozhořčení nebo vzteku to přináší. Člověk si uvědomuje, že měl více trvat na svém, nebo se na sebe zlobí, protože byl tak pasivní a nechal se (už zase) někým ošidit.

I když to zní paradoxně, právě v této nespokojenosti je vaše šance: šance pracovat na své sebedůvěře a budovat ji, vědomě hledat způsob, jak byste se v budoucnu mohli podobnému neuspokojivému chování vyhnout. Vztek přináší značné množství energie, která posiluje vůli věci změnit.

První krok k tomu podnikáte právě teď, když se zabýváte problematikou sebedůvěry.

Co ale sebedůvěra je, v čem spočívá její podstata, co ji charakterizuje? Pro zodpovězení těchto otázek bude užitečné si pojem „sebedůvěra“ rozebrat. V Goethově Faustovi se píše: „Jen sobě důvěřuj a naučíš se žíti“[1], což je stručná, ale výstižná definice sebedůvěry. Prozkoumejme však pojem podrobněji: skládá se z výrazů „sebe“ ve významu „vlastní já“, „já sám“ (v angličtině self, v němčině Selbst) a „důvěra“.

1.1.1 Vlastní já

Jde o pojem, který bývá stejně jako „sebedůvěra“ definován rozličně. V psychologii se pod ním rozumí představy, vjemy a hodnoty, které jedinec vztahuje sám k sobě. Je to vnímání toho, jaká jsem osobnost, co obecně umím a mohu udělat, zkrátka jak definuji sebe a své možnosti. Patří sem povědomí o:

- •vlastním těle a vzhledu,

- •vlastních hodnotách a názorech,

- •vzpomínkách a zkušenostech,

- •pocitech,

- •talentech,

- •vědomostech a nabytých znalostech,

- •schopnostech a kompetencích,

- •názorech ostatních lidí na mne, a také

- •má ideální představa o sobě samém, tedy vědomí, kým a jakým bych rád byl.

S pojmem vlastního já se úzce pojí také takzvaný sebeobraz: obraz, jaký máme sami o sobě. Ten vzniká na základě našeho hodnocení výše vyjmenovaných bodů.

‖ Příklad: Můj obraz

Považuji se za hezkého, nebo ošklivého? Za muzikálního, nebo nemuzikálního? Za odvážného, nebo úzkostného? Dokážu se vcítit do druhých? Umím s druhými navazovat kontakt? Umím analyticky myslet, strukturovat problémy či organizovat? Získal jsem jisté dovednosti a umím se například potápět, lézt po skalách, ovládám cizí jazyky či počítačové programy? Mám zkušenost s tím, že mě ostatní přijímají mezi sebe, dokázal jsem se už někdy začlenit do kolektivu a podobně?

To, co v důsledku vytváří sebeobraz, je tedy představa, jakou máme o svém já. Její utváření má mnoho společného se sebepozorováním a sebepoznáním. Pojí se s ním běžné psychologické procesy jako vnímání, vybavování vzpomínek, posuzování a vyhodnocování. Kdo pozoruje sebe a své chování a vyvozuje z toho určité poznatky, je si vědom svého já. Sebepozorování proto úzce souvisí s uvědoměním – tedy sebe-uvědoměním, sebevědomím v užším slova smyslu. Adjektivum „sebevědomý“ užíváme obvykle ve významu „mající sebedůvěru“ nebo „sebejistý“. Míněno tím je nejen to, že si člověk uvědomuje své já, ale i to, že si je jist svými schopnostmi a důvěřuje svému úsudku. „Sebevědomí“ proto budeme dále používat jako synonymum slov „sebedůvěra“ a „sebejistota“.

! K „vlastnímu já“ konkrétního člověka patří jeho zkušenosti, vlastnosti, talenty, názory a schopnosti, ale také jeho rozvojový potenciál, tedy přání a cíle, které má do budoucna. Sebeobraz člověka vzniká na základě toho, jaké vlastnosti a schopnosti u sebe vnímá, jak je popisuje a vyhodnocuje.

1.1.2 Důvěra

V pojmu „sebedůvěra“ je obsažené i slovo „důvěra“. Můžeme mít důvěru v jiné lidi, v systémy, ve firmy nebo stroje. Důvěra vzniká, když někoho nebo něco hodnotíme jako věrohodné, spolehlivé, opravdové a vypočitatelné. Domníváme se, že se události a vztahy budou vyvíjet předvídatelně a pozitivním směrem. Kdo důvěřuje, předpokládá, že ho nepoškodí chování ostatních. Důvěra je proto základem našeho jednání a východiskem pro veškerou lidskou spolupráci. Pokud jsme přesvědčeni o vzájemné důvěře a důvěryhodnosti, očekáváme jistotu a stabilitu.

1.1.3 Důvěra v sebe sama

Vedle toho existuje také důvěra v sebe sama: člověk může být přesvědčený o tom, že disponuje nadáním, kompetencemi a věděním, tedy tělesnými, psychickými, duševními a emocionálními vlastnostmi, které mu umožní poradit si se životními výzvami. Lidé s dostatkem sebedůvěry mívají také „sebe-vědomí“, neboť se dívají na sebe i do svého nitra a vědomě se pozorují. To je základ, díky kterému mohou důvěřovat svému úsudku, pocitům i schopnostem.

Mít sebedůvěru znamená věřit, že zvládneme životní úskalí, ať se stane cokoli. Z toho vyplývající jistota vystupování a jednání vedou k pozitivním zkušenostem a úspěchům, které opět posilují důvěru ve vlastní osobu.

1.1.4 Pocit vlastní hodnoty

Se sebedůvěrou úzce souvisí také pocit vlastní hodnoty, tedy pozitivní nebo negativní odhad ceny, kterou přisuzujeme sobě, svým schopnostem a svému životu. To, jak „hodnotní“ sami sobě celkově připadáme, závisí na dvou faktorech: zda sami věříme tomu, že naše činy za něco stojí, a také zda jsme přesvědčeni, že je tak vnímají i ostatní. Sebedůvěra a pocit vlastní hodnoty působí komplexně vedle sebe. Objasní to následující příklad.

‖ Příklad: Pocit vlastní hodnoty

Jestliže někdo dosáhl dobrého výsledku a vysloužil si tím uznání, můžeme z jeho reakce na chválu odvodit, jak si na tom stojí se sebedůvěrou, potažmo jak sebedůvěra ovlivňuje jeho pocit vlastní hodnoty:

1. 1.Kdo úspěch, o který se významně zasloužil, vysvětluje hlavně působením náhody, účastí dalších lidí nebo příhodnými okolnostmi, ten nedoceňuje své výkony, svou práci ani svou osobu. K tomu, aby uznání připsal sobě a svým zásluhám, mu chybí sebedůvěra. Pokud si však chválu nedá do souvislosti se svým přínosem, nemůže úspěch přispět k posílení jeho pocitu vlastní hodnoty. Tak vzniká negativní spirála sebedůvěry.

2. 2. Kdo chválu přijímá a vztahuje ji k sobě a svému výkonu, ten se na věci dívá realisticky a dává najevo sebevědomí. Zná svou cenu a své schopnosti. Uznání okolí se kladně odráží i na jeho pocitu vlastní hodnoty: ocenění vlastní práce se potvrzuje a přichází příznivá odezva. Tím se roztáčí pozitivní spirála.

1.2 Jak se pozná sebevědomý člověk?

Když je někdo hodně na očích, hlasitě se projevuje a vypráví o svých úspěších a triumfech, snadno ukvapeně soudíme, že má velké sebevědomí. Při bližším seznámení však často zjistíme, že tomu tak není. Sebejistí lidé se nemusejí chovat jako hvězdy a hvězdičky, všemi milované a obletované. Ani skutečnost, že někdo dělá rád baviče nebo hlasitě vypráví historky, o sebedůvěře ještě nic nevypovídá. Mnoho lidí klame tělem a využívá tento způsob vystupování, právě aby zamaskovali nedostatek sebedůvěry. Skutečně vyrovnaní a jistí lidé sice mohou stát v popředí, ale nemusejí a někdy se spíše drží zpátky.

Těm, kdo na první pohled působí klidně a zdrženlivě, míváme tendenci připisovat malou sebedůvěru. Ale nenechme se zmýlit. Tichý člověk, který má v sobě klid, dospěl k vyrovnanosti a do budoucnosti hledí s optimismem, může být nemálo sebejistý a v určitých situacích i obdivuhodně silný. Kolik sebedůvěry kdo projevuje navenek, to závisí na typu osobnosti, temperamentu, na životní situaci i momentální náladě. Měli bychom tedy být s rychlým hodnocením opatrní.

1.2.1 Sebejistá řeč těla

Nakolik je člověk sebejistý, můžeme zjistit delším pozorováním jeho řeči těla. Lidé toho hodně namluví, ale nevědomí, které řeč těla silně ovlivňuje a dává jí výraz, nikdy nelže. Řeč těla je jen zčásti ovladatelná vůlí, a proto má pro bystrého pozorovatele značnou hodnotu. Doporučuje se zkoumat i svou vlastní řeč těla, protože určitá držení těla nejenže působí na okolí, ale také zpětně ovlivňují naše sebevědomí. Příklady toho, jaké signály vypovídají o sebejistotě člověka, najdete v následujícím přehledu.

‖ Přehled: Signály řeči těla

- •Má dotyčný sebejisté držení těla?

(nezakrytý trup, vzpřímený postoj, „neschovává“ končetiny)

- •Jsou na něm patrné známky obav?

(povytažená ramena, přikrčená hlava, napjatý krk)

- •Zůstávají ruce a prsty v klidu?

- •Je jeho mimika uvolněná, nebo naznačuje nervozitu?

(cukání obličejových svalů, nervózní mrkání, přivírání očí)

- •Spočívá pevně na nohou?

- •Udržuje s druhým účastníkem rozhovoru oční kontakt?

- •Má vzpřímená záda a hlavu?

- •Zabírá přiměřený prostor?

(Když sedí nebo stojí, nesnaží se raději „zmizet“ nebo vypadat menší, než je?)

- •Dělá dlouhé, rázné kroky, nebo se pohybuje drobnými krůčky a ustrašeně?

- •Má pevný stisk ruky?

1.2.2 Respekt při jednání s ostatními

Sebejistí lidé se obejdou bez ostrých loktů. Nebývají agresivní, ani se nesnaží kvůli svým zájmům podvádět ostatní. Necítí potřebu utlačovat jiné a předvádět tak svaly. Sebejistí lidé si mohou dovolit jednat s ostatními přátelsky, férově a s respektem. Nemusejí si totiž stále něco dokazovat ani se obávat, že přijdou zkrátka. Mají velký potenciál se svobodně rozvíjet a rozhodovat po svém. K tomu může patřit i to, že si tu a tam raději stoupnou do pozadí. Zkrátka a dobře, sebedůvěra dodává suverenitu.

1.2.3 Chování v krizových situacích

I když si sebevědomí lidé budují život podle vlastních představ a mnohé se jim daří, ani u nich neprobíhá vždycky všechno hladce. Sebedůvěra nechrání před ránami pod pás. Přispívá ale zásadním způsobem k tomu, aby člověk po krizi navázal, pokračoval dál a dokázal se vrátit k naplněnému a šťastnému životu. Sebejisté lidi lze poznat podle způsobu, jak se vyrovnávají s nezdary. Začínají neúnavně znovu a navzdory nepříznivým okolnostem si věří. Nevzdávají se naděje na změnu k lepšímu. To jim pomáhá soustředit se na své cíle a soustavně je sledovat.

1.3 Co získáte: Jak aktivně utvářet svůj život

Bez důvěry ve vlastní schopnosti je jakýkoli podnik předem odsouzen k nezdaru. V takovém případě nám zkrátka už před začátkem chybí odvaha, abychom se do něčeho pustili. Všechno, co se odhodláme učinit, vyžaduje optimismus a pevnou víru v úspěch. Také když se vyskytnou překážky nebo nastane krizové období, je nutné důvěřovat sám sobě. Všichni to známe z každodenní zkušenosti: pokud chceme něčeho dosáhnout či něco změnit, potřebujeme sebevědomí, a to nejen v případě náročných a špičkových výkonů.

‖ Příklad: Bez sebedůvěry to nejde

Kdo se v mládí odhodlá strávit semestr studia v zahraničí, potřebuje sebedůvěru podobně jako člověk, který se chystá veřejně přednést projev. Když se dítě poprvé pustí okraje bazénu a pokusí se plavat bez nafukovacích rukávků, neobejde se bez sebedůvěry právě tak jako dospělý, který podá výpověď ze stálého zaměstnání, aby vyzkoušel něco nového. Obdobnou situaci zažívá i žák, chce-li úspěšně zvládnout blížící se test.

Sebedůvěra tak neustále ovlivňuje naše jednání. Bez ní člověk k mnoha aktivitám nenajde odvahu a nevyužije tak potenciál, který má. Sebedůvěra je motorem, který pohání naši motivaci.

1.3.1 Věřte v úspěch

Život nás neustále zkouší. Musíme se vyrovnávat s novými a nevypočitatelnými věcmi, s úspěchy a neúspěchy, s výzvami a překážkami. Sebedůvěra významně ovlivňuje náš přístup k úkolům, které máme před sebou. Někteří lidé vnímají výzvy jako příležitosti ověřovat si své kompetence. U jiných hraje rozhodující roli nejistota a strach, a také obavy, že stanovené úkoly nezvládnou. Rozdíl přitom spočívá v tom, nakolik si kdo věří.

Sebevědomí lidé jsou přesvědčeni, že jim jejich schopnosti postačí k dosažení pozitivního výsledku, a pouští se do úkolů s chladnou hlavou. Věří, že jejich postup povede ke zvládnutí cíle. Komu se sebedůvěry nedostává, uvažuje naopak o způsobech, jak se úkolům vyhnout. Americký sociální a behaviorální psycholog David Clarence McClelland rozlišuje dva zásadní typy životní motivace:

- •víru v úspěch a

- •strach z neúspěchu.

! Sebedůvěra je úzce propojená s naší vlastní vírou v úspěch.

Pozitivní a aktivní přístup nám pomáhá, abychom požadavky, které život přináší, vnímali jako zvládnutelné a abychom dokázali usilovat o splnění stanovených cílů. Proto sebevědomí lidé podstatně více cítí, že mohou svůj život sami utvářet. Utvrzují se v tom nabytými zkušenostmi, zvládají totiž uskutečňovat své představy.

Chybějící sebedůvěra naopak vede k vyhýbavému chování. Bez ní o sobě lidé pochybují, čímž klesá jejich odvaha a elán. Proto se snaží vyvarovat (předpokládanému) neúspěchu a souvisejícím negativním pocitům, jako například frustraci ze selhání, zahanbení a ostudě. Jejich heslem je: vyhnout se úkolu, abychom předešli neúspěchu.

‖ Příklad: Odmítnutý uchazeč o zaměstnání

Kdo už se někdy neúspěšně ucházel o práci, ví, jaké to je, najít zaslané podklady vrácené zpátky ve schránce. Sebejistí lidé si po překonání prvotního útlumu obstarají nové inzeráty a cílevědomě pátrají dál. Vycházejí z toho, že se časem dostaví úspěch a že najdou, co chtějí. Jejich vytrvalé úsilí jim dříve či později dopomůže ke kýženému výsledku.

Lidé s nízkým sebevědomím mají sklony se v takové situaci vzdávat. Místo původního cíle se nyní soustředí na to, aby se vyhnuli dalším odmítnutím. Například se ucházejí už jen o místo, které sice s velkou pravděpodobností dostanou, avšak je pod jejich úroveň. Přesvědčují sami sebe, že „i tohle je pro ně docela dobré“. V důsledku takového postoje však zdaleka nevyužijí svůj potenciál. Při dlouhodobém srovnání časem zjistí, že zaostávají za ostatními.

1.3.2 Poradit si sám

Sebedůvěru potřebujeme především v situacích, kdy jsme odkázáni sami na sebe. Zkoušky nebo vstupní pohovory jsou toho vynikajícím příkladem. Ale i jakékoli jednání (např. s bankovním poradcem) nebo večírek, na který jdeme sami, patří k takovým případům. Výsledek zde závisí na naší obratnosti. Pokud nám chybí sebevědomí, cítíme stres a přetížení nebo se vůbec neodhodláme vyrazit. Už předem si totiž namlouváme, že ničeho nedosáhneme. Kdo naopak věří, že má dostatečné schopnosti, aby si v dané situaci poradil, je méně nejistý nebo obavy vůbec nepociťuje.

1.3.3 Přijmout pomoc

Sebevědomí lidé vědí, že není rozhodující, jestli člověk sám všechno umí a zná. Jde o to, aby dosáhl svého cíle – ať už si jej definuje jakkoli. Vždy budou existovat situace, na které sami nestačíme. Kdo si včas připustí, že potřebuje pomoc, a zajistí si ji, není slabý, ale chytrý. Má-li sebedůvěru, je pro něho snazší říci si o pomoc a přijmout ji. Nevnímá podporu od ostatních jako důkaz vlastní neschopnosti a nestydí se, že něco nezvládne sám. Díky tomu, že se občas nechá od ostatních „podržet“, pokročí vpřed místo toho, aby přešlapoval na místě.

1.3.4 Vytváření vazeb

Sebedůvěra se pozitivně odráží také na našich sociálních vazbách. Sebevědomý člověk obecně hodnotí své chování, vzhled i výkony tak, že jsou „v pořádku“. Toto základní přesvědčení mu pomáhá navazovat kontakt s ostatními, začleňovat se do skupin, angažovat se a prosazovat. Lidé disponující sebedůvěrou proto mívají dobré sociální kontakty. Vazby a přátelské vztahy jim dodávají nejen pocit sounáležitosti, ale také jim pomáhají a posilují je v obtížných životních situacích. Kdo navíc podporuje své přátele, tomu se dostává díků a uznání, což opět posiluje jeho vlastní sebedůvěru.

1.3.5 Když sebedůvěra chybí

Chybějící sebedůvěra má značný vliv na psychickou a fyzickou pohodu, na motivovanost, výkonnost a také na schopnost zvládat stres. Nejistým lidem se stále vrací pocit, že na nic nestačí a moc toho neumějí, a jsou šťastní, když mohou jít velkým výzvám z cesty. Často se vyhýbají rozhodnutím. Kvůli strachu ze selhání nedokážou „prodat“ své schopnosti nebo slevují ze svých nároků. Jsou ochotni velmi rychle ustupovat. Protože jim chybí sebedůvěra, je pro ně obvykle těžké se prosadit. Kvůli obavám z chyb a z vlastní nedostatečnosti se nezřídka projevují váhavě, nepřesvědčivě a pasivně.

Problémy, které z toho vyplývají, jsou nabíledni: takovému člověku se dostává jen chabé odezvy z okolí. Kvůli jeho vlastní nejistotě mu i ostatní věří stále méně. To vyhodnocuje – ze svého pohledu logicky – jako další indicii svého vyloučení nebo toho, že jej druzí příliš neuznávají. Výsledkem je zklamání a ještě větší úbytek sebedůvěry. Dotyčný často nenalézá způsob, jak se z obtížného postavení vymanit. To vede k pocitům bezmoci a stresu. Vzniká začarovaný kruh: nejistota vzrůstá, střízlivý a realistický pohled se postupně vytrácí a situace se zdá čím dál tím bezvýchodnější – často bezvýchodnější, než skutečně je.

1.4 Neustále na sobě pracovat

Zřejmě nikdo nemá dostatek sebedůvěry jednou provždy a ve všech oblastech života.

1.4.1 Situace a zkušenosti

Sebedůvěra není žádná trvalá veličina, kterou by člověk získal díky štěstí nebo náhodě. Mění se v závislosti na různých životních situacích a zkušenostech, které jí mohou otřást nebo ji posílit. Dnes se cítíme neohrožení a silní, zítra může být všechno jinak. Sejde-li se naráz více neúspěchů nebo prožijeme-li otřesy, jako je například nemoc, výpověď či smrt blízkého člověka, klesá zároveň dočasně naše sebedůvěra. Jedná se o ochranný mechanismus naší psychiky, který nás má v obtížných časech přimět se zklidnit, stáhnout zpátky a přemýšlet, aby si tělo a duše mohly odpočinout.

Samozřejmě existuje i opačný případ: celé dny jsme například roztřesení, protože nás čeká veřejné vystoupení. Nakonec se přemůžeme a k prezentaci se odhodláme – načež si uvědomíme, že jsme úkol zvládli s přehledem. Tato zkušenost dodá naší sebedůvěře křídla, protože jsou to právě pozitivní prožitky úspěchů, které ji posilují. Pokud si s takovými situacemi dokážeme poradit opakovaně, roste naše odvaha a cítíme stále více důvěry ve své schopnosti.

1.4.2 Různé oblasti života

Některé úkony děláme rádi a jdou nám snadno od ruky. V takových situacích nám pak sebedůvěra nechybí, zdá se nám dokonce samozřejmá. Každý má určité oblasti, v nichž se mu daří jakoby samo sebou. V jiných nás však trápí pochybnosti, podceňujeme se, připadáme si nevzdělaní, špatní, neschopní nebo nudní. Takovým činnostem a situacím se pak snažíme vyhýbat nebo se do nich pouštíme jen váhavě, protože se předem domníváme, že selžeme. Sebedůvěra v jedné oblasti života tedy nemusí nutně znamenat sebedůvěru ve všem ostatním.

‖ Příklad: Sebevědomí jen v určité oblasti života

Můžeme si představit matku tří dětí, která suverénně zvládá své početné úkoly: rodinu, povinnosti i domácnost. V soukromé sféře disponuje dostatečnou sebedůvěrou. Navzdory tomu si však v práci věří jen málo. Zde jí potřebné sebevědomí chybí. Pracuje proto na pozici, která zdaleka neodpovídá jejím schopnostem.

Stejně dobře možné je i to, že ředitel mezinárodně působící firmy dosahuje pracovních úspěchů a dobrého výdělku. Přesto mu v oblasti soukromého života chybí sebevědomí, díky němuž by měl pocit vlastní hodnoty a věřil, že si zaslouží lásku. Z toho důvodu ani nedoufá v partnerství a založení rodiny, ačkoli by si je přál.

1.4.3 Budování sebedůvěry nikdy nekončí

Posouzení a vyhodnocení určité situace závisí na našem vnímání, dosavadních zkušenostech a na individuálním zpracování informací v mozku (podrobněji viz kap. 2.1 Jak vnímáte sami sebe?). Svou roli proto hraje i fyziologický a emocionální stav, ve kterém se právě nacházíme, například intenzivní pocity, únava, stres nebo další druhy psychické zátěže. Snadno si představíme ten rozdíl, jestliže se v určité situaci ocitneme vyspalí a soustředění, nebo naopak vystresovaní, frustrovaní a unavení.

‖ Příklad: Odlišné hodnocení

Manažerka paní R. vypráví příhodu z běžného pracovního dne: „Měla jsem za sebou dvanáct hodin v kanceláři, byla jsem vyčerpaná a těšila se domů. Před odchodem jsem ještě zkontrolovala e-maily. V jedné odpovědi jsem si přečetla, že kolegové z Ameriky nepřijímají a posílají k přepracování prezentaci, na které jsem dlouho intenzivně pracovala. Moje nálada se okamžitě dostala pod bod mrazu. Rázem jsem se cítila prázdná, zklamaná a bez energie. Na povrch nemilosrdně vypluly mé dávné výčitky a pochybnosti o vlastních schopnostech, před očima jsem měla jen kritiku své práce.

Když jsem si poznámky pročítala následujícího rána, jevila se mi celá věc jinak. Po odpočinku jsem při pozornějším pohledu zjistila, že přepracováno mělo být jen několik málo míst. Obsahově důležité části byly v pořádku a kolegové je chválili. To jsem předešlý večer přehlédla.“

Míra sebedůvěry tedy není konstantní, je třeba ji vidět vždy v příslušném kontextu životní situace. Neexistuje ani záruka, že si svou sebedůvěru uchováme navždy. Na budování – nebo znovunabytí – sebedůvěry v určitých oblastech je třeba pracovat neustále.

! Sebedůvěra je choulostivá rostlinka, která v nepříznivých podmínkách trpí, zatímco v příznivých nádherně prospívá.

Table of Contents

O autorce

Předmluva

1 Sebedůvěra – co je a jak vzniká

1.1 Jistota a důvěra v budoucnost

1.1.1 Vlastní já

1.1.2 Důvěra

1.1.3 Důvěra v sebe sama

1.1.4 Pocit vlastní hodnoty

1.2 Jak se pozná sebevědomý člověk?

1.2.1 Sebejistá řeč těla

1.2.2 Respekt při jednání s ostatními

1.2.3 Chování v krizových situacích

1.3 Co získáte: Jak aktivně utvářet svůj život

1.3.1 Věřte v úspěch

1.3.2 Poradit si sám

1.3.3 Přijmout pomoc

1.3.4 Vytváření vazeb

1.3.5 Když sebedůvěra chybí

1.4 Neustále na sobě pracovat

1.4.1 Situace a zkušenosti

1.4.2 Různé oblasti života

1.4.3 Budování sebedůvěry nikdy nekončí

1.5 Nejdůležitější faktory

1.5.1 Dětství a způsob výchovy

Přísná neboli autoritativní výchova

Antiautoritativní výchova

Zanedbaná výchova

1.5.2 Normy a hodnoty

Hodnoty se mění

1.5.3 Očekávání spojená se společenskou rolí

2 Kde jsou vaše citlivá místa?

2.1 Jak vnímáte sami sebe?

2.1.2 Zkreslené vnímání sebe a ostatních

2.1.5 Shoduje se náš sebeobraz s obrazem, jaký o nás má okolí?

2.2 Jak se vnímáte v porovnání s ostatními?

2.2.1 Poměřování s ostatními

2.3 Znáte své potřeby?

2.4 Znáte své zábrany?

2.5 Znáte svůj strach?

2.5.5 Strach ze selhání

2.5.6 Ujasněte si, z čeho máte strach

3 Tréninkové metody pro získání sebedůvěry

3.1 Kdo jsem?

3.2 Přijmout sebe samého

3.3 Stanovení cílů: Co vlastně chci?

3.4 Umlčet vnitřního kritika

3.5 Poznat své vnitřní motivátory

3.5.1 Test: Objevte své vnitřní motivátory

3.6 Řeč těla: Vystupujte sebejistě

3.7 Fyzické rysy a vzhled

3.8 Sebevědomá komunikace

3.8.3 „Já-sdělení“ a „ty-sdělení“

3.8.4 Ptejte se

3.8.7 Jak se vyrovnat s odmítnutím a kritikou

3.9 Bojovat sám za sebe

3.10 Milovat, užívat si a být vděčný

3.10.1 Naučit se mít rád sám sebe