Vojna ruží: Búrka

(ukážka)

Vyšlo aj v tlačovej podobe

Objednať môžete na

www.vydavatelstvoplus.sk

www.albatrosmedia.sk

Conn Iggulden

Vojna ruží: Búrka – e-kniha

Copyright © Albatros Media a. s., 2018

Všetky práva vyhradené.

Žiadna časť tejto publikácie nesmie byť rozširovaná

bez písomného súhlasu majiteľov práv.

Venované Markovi Griffithovi,

jednému z potomkov Jána z Gentu

Preklad vyšiel s podporou Literárneho fondu.

Rodokmene a prehľad postáv

Postavy vystupujúce v knihe

Albert sluha rodiny de Roche vo Francúzsku

Master Allworthy osobný lekár Henricha VI.

Barón David Alton dôstojník vo Francúzsku v službách Williama de la Pole

Margaret z Anjou/kráľovná Margaret dcéra Reného z Anjou, manželka Henricha VI.

Yolande z Anjou sestra Margaret z Anjou

Jean, Louis a Nicholas z Anjou bratia Margaret z Anjou

Mária z Anjou francúzska kráľovná, teta Margaret z Anjou

René, vojvoda z Anjou otec Margaret z Anjou

Henrich Beaufort kardinál, syn Jána z Gentu, prastrýko Henricha VI.

Edwin Bennet ozbrojenec v službách baróna Strangea vo Francúzsku

Bernard dávny priateľ Thomasa Woodchurcha

Saul Bertleman (Bertle) predchodca Derihewa Brewera, jeho učiteľ a radca

Derihew (Derry) Brewer veliteľ kráľovských špehov

Kapitán Brown veliteľ obrany londýnskeho Toweru proti Jackovi Cadeovi

John Burroughs informátor Derryho Brewera

Jack Cade vodca kentských vzbúrencov

Lionel, vojvoda z Clarence syn Eduarda III.

Ben Cornish účastník popravy syna Jacka Cadea

John Sutton, barón Dudley prítomný na „súde“ s Williamom, vojvodom zo Suffolku

Dunbar kováč z Kentu

Robert Ecclestone priateľ Jacka Cadea

Eduard III. anglický kráľ a praprastarý otec Henricha VI.

Flora hostinská z Kentu

gróf Frederick snúbenec/manžel Yolande z Anjou

Thomas, vojvoda z Glocesteru syn Eduarda III.

Hallerton sluha Derryho Brewera

Henrich VI. anglický kráľ, syn Henricha V.

Sir Hew rytier, pamätník bitky pri Agincourte

Barón Highbury anglický šľachtic bojujúci v Maine proti Francúzom

Hobbs veliteľ stráží vo Windsore

Alexander Iden nový šerif grófstva Kent vymenovaný Margaret

James mladší katov učeň a pomocník v Jewel Tower

Jonas chlapec, ktorý niesol štandardu pri prechode rebelov cez londýnsky most

Alwyn Judgement sudca v Kente

Karol VII. francúzsky kráľ, strýko Henricha VI.

Edmund Grey, earl z Kentu prítomný na „súde“ s Williamom, vojvodom zo Suffolku

Ján z Gentu, vojvoda z Lancasteru syn Eduarda III.

Barón le Farges veliteľ francúzskej armády počas bojov v Maine

Sieur André de Maintagnes francúzsky rytier, účastník bojov v Maine

Jean Marisse sudca v Nantes

Paddy (Patrick) Moran priateľ Jacka Cadea

Reuben Moselle obchodník a bankár z Anjou

Sir William Oldhall predseda Dolnej snemovne

John de Vere, earl z Oxfordu prítomný na „súde“ s Williamom, vojvodom zo Suffolku

Jasper Tudor, earl z Pembroku nevlastný brat Henricha VI.

Alice Perrersová milenka Eduarda III.

Ronald Pincher hostinský z Kentu

Kapitán Recine vojak z hradu Saumur, ktorý zatýkal Reubena Moseleho

Edmund Tudor, earl z Richmondu nevlastný brat Henricha VI.

Richard Woodville, barón Rivers obranca Londýna počas Cadeovho vpádu

Barón Jean de Roche francúzsky rytier bojujúci v Maine

Richard Neville, earl zo Salisbury hlava rodu Nevillovcov, pravnuk Jána z Gentu

James Fiennes, barón Say lord pokladník popravený Cadeom počas vzbury

Thomas de Scales, barón Scales obranca Londýna počas Cadeovho vpádu

Simone francúzska slúžka na hrade Saumur

Edmund Beaufort, vojvoda zo Somersetu priateľ Williama, vojvodu zo Suffolku, stúpenec Henricha VI.

barón Strange sused Thomasa Woodchurcha v Maine vo Francúzsku

William de la Pole, vojvoda zo Suffolku vojak a dvoran, torý zorganizoval sobáš Henricha VI. a Margaret

Alice de la Pole, vojvodkyňa zo Suffolku manželka Williama, vojvodu zo Suffolku, pravnučka básnika Geoffreyho Chaucera

James Tanter škótsky stúpenec Jacka Cadea

Ted starší katov pomocník v Jewel Tower

Sir William Tresham predseda Dolnej snemovne parlamentu

Richard Neville, earl z Warwicku syn earla zo Salisbury, neskôr známy aj ako „kráľotvorca“

Ralph Neville, earl z Wesmorlandu účastník lovu vo Windsore

Joan Woodchurchová manželka Thomasa Woodchurcha, matka Rowana a jeho dvoch sestier

Rowan Woodchurch syn Thomasa a Joan

Thomas Woodchurch farmár, lukostrelec a vodca vzbury v Maine

Edmund z Langley, vojvoda z Yorku syn Eduarda III.

Richard Plantagenet, vojvoda z Yorku hlava rodu Yorkovcov a prapravnuk Eduarda III.

Cecily Nevillová, vojvodkyňa z Yorku manželka Richarda, vojvodu z Yorku, a vnučka Jána z Gentu

Prológ

anno Domini 1377

Pod posteľou stáli misy s tmavou kráľovskou krvou, ktoré tam zabudol lekár. Alice Perrersová odpočívala na stoličke, dychčala od námahy, lebo zápasila s brnením, keď obliekala anglického kráľa. Kyslý vzduch v miestnosti páchol potom a smrťou a bledý Eduard s bielou bradou ležal ako socha.

Alice sa naňho dívala so slzami v očiach. Eduarda skosila neviditeľná a strašná rana, ktorá prišla spolu s teplým vetríkom a udrela sčista-jasna z jarného neba. Sklonila sa k nemu a nežne mu utrela slinu z ovisnutého kútika úst. Kedysi to býval silný muž, patril k tým, ktorí vládali bojovať od svitu do mrku. Brnenie sa ligotalo, no napriek tomu na ňom boli škvrny a jazvy ako na tele, ktoré zakrývalo. Svaly a kosti pod ním už ochabli.

Čakala, kým otvorí oči, nevedela, nakoľko jej ešte rozumie. Striedavo strácal vedomie a preberal sa, s pribúdajúcimi dňami boli okamihy unikajúceho života čoraz zriedkavejšie a kratšie. Na svitaní precitol a zašepkal, aby mu obliekli brnenie. Doktor vyskočil zo stoličky po ďalší odporný odvar na pitie pre kráľa. Eduard, slabý ako mucha, sa snažil odstrčiť páchnucu brečku, a keď mu doktor napriek tomu vytrvalo pritískal misku k perám, začal sa dusiť. Keď to Alice uvidela, pevne sa rozhodla. Napriek zúrivým protestom vyhnala doktora z kráľových komnát ako kuru, aj sa naňho zahnala zásterou, nevšímala si hrozby, čo chrlil, kým pred ním nezabuchla dvere.

Eduard sledoval, ako nesie drôtenú košeľu z brnenia. Na okamih sa usmial, potom sa jeho belasé oči zavreli a opäť klesol na vankúš. Nasledujúcu hodinu bola v tvári celá červená od námahy, spakruky si utierala čelo, keď zápasila s koženými remienkami a s kovom, a mocovala sa so starcom, ktorý jej ani trochu nepomáhal. Bojovníka neobliekala prvý raz, jej brat bol rytier.

Keď mu navliekla na ruky železné rukavice a postála, aby si vydýchla, sotva bol pri zmysloch, iba potichu stonal, strácajúc vedomie. Na pokrčených prikrývkach mu pošklbávalo prstami, keď si uvedomila, čo chce, zhlboka si vzdychla a vstala. Alice zašla po veľký meč opretý o stenu a oboma rukami ho položila tak, aby ho mohol chytiť za rukoväť. Kedysi ním mával, akoby to bolo pierko. Utrela si horúce slzy, keď ho kŕčovito zovrel v ruke a železná rukavica potichu za zavŕzgala.

Už zasa vyzerá ako kráľ. Hotovo. Súhlasne kývla hlavou, spokojná, že keď príde jeho čas, bude ako za života. Siahla do vrecka po hrebeň a prečesávala mu miesta, kde mal zlepenú a strapatú bielu bradu a vlasy. Už to dlho nepotrvá. Tvár mu ochabla, ako keď sa topí vosk, a chrčivo dychčal.

Má dvadsaťosem rokov a je takmer o štyridsať rokov mladšia ako kráľ, ale kým neochorel, bol plný života a mocný, ako keby mal žiť naveky. Vládol po celý jej život a nikto z tých, ktorých pozná, si nepamätal jeho otca ani Eduarda I., zvaného Kladivo na Škótov, ktorý vládol pred ním. Plantagenetovci poznačili Anglicko a Francúzsko roztrhli na dvoje v bitkách, o ktorých nikto nepredpokladal, že ich vyhrajú.

Hrebeň sa jej zachytil v brade. Keď sa ho dotkla, modré oči sa na ňu upreli a zo zúboženého tela sa na ňu opäť pozeral jej kráľ. Alice priam striaslo od toho zúrivého pohľadu, z ktorého sa jej oddávna vždy zmocnila slabosť.

„Tu som, Eduard,“ povedala takmer šeptom. „Tu som. Nie ste sám.“

Časť tváre sa mu skrivila do grimasy a zdravou ľavou rukou ju schmatol za ruku, v ktorej pevne zvierala hrebeň, a prinútil ju ruku spustiť. Pri každom nádychu zasipel a pleť mu zaliala červeň od námahy, ako sa snažil niečo povedať. Alice sa k nemu naklonila.„Kde sú moji synovia?“ zašomral a nadvihol hlavu, no vzápätí klesla opäť na vankúš. Ľavá ruka sa mu chvela na rukoväti meča, čo ho upokojovalo.

„Prídu všetci, Eduard. Poslala som za Jánom posla, aby sa vrátil z poľovačky. Edmund a Thomas sú v odľahlom krídle. Prídu všetci.“

Kým to hovorila, počula na chodbe hrmot krokov a hlučnú mužskú vravu. Dobre poznala jeho synov a bola pripravená, jej intímne chvíle sa skončili.

„Pošlú ma preč, láska moja, ale nebudem ďaleko.“

Nahla sa k nemu, pobozkala ho na pery a v jeho trpkom dychu zacítila neprirodzenú horúčavu.

Keď sa opäť upokojila, spoznala Edmundov uchechtaný hlas, rozprával ostatným dvom o nejakej stávke, ktorú uzavrel. Kiežby bol s nimi aj ich najstarší brat, lenže Čierny princ pred rokom zomrel a nezdedil po otcovi kráľovstvo. Uvažovala, že strata následníka trónu bola prvá rana, ktorá viedla k ďalším. Otec by nemal prežiť svojho syna, pomyslela si. Je to kruté a ťažko to zvládne či už obyčajný človek, alebo kráľ.

Dvere sa prudko s buchotom otvorili a Alice myklo. Traja muži, ktorí vošli dnu, sa všetci podobali na otca, ale každý ináč. Boli to najvyšší muži, akých doteraz videla, veď im v žilách kolovala krv starého Longshanksa, a bolo ich plno v celej komnate skôr, ako prehovorili.

Štíhly a čiernovlasý Edmund z Yorku sa zamračil, keď zbadal pri otcovi sedieť ženu. Nikdy sa nezmieril s jeho milenkami. Keď Alice vstala a pokorne tam stála, zvraštil obočie a zatváril sa zlostne. Ján z Gentu po jeho boku nosil bradu ako otec, hoci tá jeho bola zatiaľ hustá a čierna a taká zašpicatená, že mu zakrývala hrdlo. Bratia sa týčili nad otcom a hľadeli naňho, keď sa mu opäť zavreli oči.

Alice sa zachvela. Ako kráľova chránenkyňa si nazhromaždila majetok. Zbohatla, lebo mala styky, no uvedomovala si, že je vydaná napospas ktorémukoľvek mužovi v tejto komnate, môže prísť o svoje bohatstvo a panstvá, všetko závisí iba od ich slova. Titul vojvodu je ešte celkom nový a nikto zatiaľ nevyskúšal, akú má moc. Sú nadradení nad earlami a barónmi a takmer rovnoprávni s kráľmi, seberovní sú si len tí, ktorí sa v tento deň nachádzajú v tejto komnate.

Alice si uvedomila, že v izbe chýbajú dve hlavy z piatich veľkých rodov. Lionel, vojvoda z Clarence, zomrel pred ôsmimi rokmi, zanechal po sebe malú dcérku. Syn Čierneho princa má iba desať rokov. Richard zdedil po otcovi Cornwallské vojvodstvo a raz zdedí aj kráľovstvo. Alice sa s oboma deťmi stretla a len dúfala, že Richard bude žiť dosť dlho, aby prežil svojich mocných strýkov a stal sa kráľom. Sama pre seba si povedala, že by na jeho šance nestavila ani pencu.

Najmladší z tých troch bol Thomas, vojvoda z Gloucesteru. K Alice sa vždy správal prívetivo, možno preto, lebo si boli vekom najbližšie. On jediný ju pozdravil, keď tam celá rozochvená stála.

„Viem, boli ste otcovi útechou, lady Perrersová,“ prihovoril sa jej Thomas. „Lenže toto je čas pre jeho rodinu.“

Alice cez slzy zažmurkala, vďačná za prejav láskavosti. Prv než však stačila odpovedať, ozval sa Edmund z Yorku.

„Chcel tým povedať, že máte odísť, dievča.“ Ani sa na ňu nepozrel, uprene hľadel na otca, ako tam v brnení leží na svetlých prikrývkach. „Tak choďte už.“

Nato sa Alice rýchlo pobrala, zľahka si pretrela oči. Dvere boli otvorené, tak sa obrátila a pozrela sa, ako traja synovia stoja nad umierajúcim otcom. Potichu dvere zavrela a vzlykajúc kráčala do paláca Sheen.

Keď bratia osameli, hodnú chvíľu mlčali. Otec bol ako kotva v ich živote, jediný pevný bod v rozbúrenom svete. Vládol päťdesiat rokov a pod jeho rukou krajina zbohatla a získala vplyv. Nikto z nich si nevedel predstaviť budúcnosť bez neho.

„Nemal by tu byť kňaz?“ dožadoval sa zrazu Edmund. „Je to choré, že nášho otca sprevádza v posledných chvíľach života kurva.“ Nevšimol si, ako sa Ján nad jeho burácajúcim hlasom zachmúril. Edmund štekal tie slová na svet, nevedel hovoriť potichu (alebo možno nechcel).

„Môžeme ho zavolať na posledné pomazanie,“ odvetil Ján náročky tichšie. „Pomodlili sme sa zaňho vonku v malej komnate. Ešte chvíľu počká, kvôli nám.“

Opäť zavládlo ticho, no Edmund sa pomrvil a vzdychol si. Sklopil zrak a pozrel sa na nehybnú postavu, hľadel na dvíhajúcu sa a klesajúcu hruď, počul dych sprevádzaný chrčaním z hlbín pľúc.

„Nechápem...“ začal.

„Pokojne, braček,“ skočil mu potichu do reči Ján. „Len... pokojne. Dožadoval sa brnenia a meča. Už to dlho nepotrvá.“

Ján na chvíľu privrel od zlosti oči, zatiaľ čo jeho mladší brat sa poobzeral, našiel si vhodnú stoličku a s vŕzganím si ju pritiahol k posteli.

„Nemusíme tu predsa stáť,“ arogantne povedal Edmund. „Aspoň si urobím pohodlie.“ Položil si ruky na kolená, pozrel sa pred seba na otca a otočil sa. Keď znovu prehovoril, nebol už taký hlučný ako zvyčajne. „Nemôžem tomu uveriť. Vždy bol taký silný.“

Ján z Gentu položil Edmundovi ruku na plece.

„Ja viem, braček. I ja ho mám rád.“

Thomas sa na oboch zamračil.

„Chcete, aby mu pri umieraní zneli v ušiach vaše prázdne reči?“ prísne ich zahriakol. „Doprajte mu ticho alebo modlitby, jedno alebo druhé.“

Ján silno stisol Edmundovo plece, lebo vycítil, že brat má na jazyku odpoveď. Odľahlo mu, keď Edmund od svojho nezdvorilého zámeru ustúpil. Ján spustil ruku a Edmund sa naňho zlostne pozrel, rozčuľoval ho ten dotyk, hoci už pominul. Zazrel na staršieho brata.

„Myslel si na to, Ján, že od koruny ťa delí iba ten chlapec? Nebyť malého milého Richarda, bol by si zajtra kráľom.“

Bratia znovu Edmunda hnevlivo zahriakli, prikázali mu, aby zavrel ústa. Edmund na to pokrčil plecami.

„Boh vie, že rody York a Gloucester nemajú šancu získať korunu, ale čo ty, Ján? Od toho, aby si bol kráľom a Bohom vyvolený, ťa delí iba chlp. Na tvojom mieste by som o tom určite premýšľal.“

„Eduard mal byť kráľom,“ zavrčal Thomas. „Alebo Lionel, keby ešte žil. Eduardov syn Richard je jediný dedič v mužskej línii a to je všetko, Edmund. Bože, prečo o tom teraz hovoríš, keď je otec na smrteľnej posteli, kde sa v tebe berie toľká drzosť? Nechápem, ako môžeš o legitímnej kráľovskej línii hovoriť, že je iba o ‚chlp‘ na dosah. Kroť sa, braček. Je mi zle, keď ťa počúvam. Je iba jedna línia. Je iba jeden kráľ.“

Starec na posteli otvoril oči a otočil hlavu. Všetci videli, že kráľ sa pohol, a Edmundovi zamrzla jedovatá odpoveď na perách. Ako jeden sa sklonili, aby lepšie počuli, no ich otec sa iba chabo usmial, dobrá polovica jeho tváre sa zvraštila do grimasy a z rozďavených úst mu trčali tmavožlté zuby.

„Prišli ste sa pozrieť, ako umieram?“ spýtal sa kráľ Eduard.

Usmiali sa nad tým zábleskom života a Ján cítil, ako mu do očí vystúpili nechcené slzy a zastreli mu pohľad.

„Sníval som, mládenci. Sníval som o zelenom poli a ako po ňom cválam.“ Kráľov hlas znel tenko a piskľavo, tak vysoko a slabo, že ho sotva počuli. Zato v jeho očiach sa zračil muž, akého doteraz poznali. Ešte je tu, sleduje ich.

„Kde je Eduard?“ spýtal sa kráľ. „Prečo tu nie je?“

Ján si prudko utrel slzy.

„Odišiel, otec. Minulý rok. Jeho syn Richard bude kráľ.“

„Ach, chýba mi. Videl som ho v boji vo Francúzsku, vedeli ste to?“

„Viem, otec,“ odpovedal Ján. „Viem.“

„Francúzski rytieri ho zrazu obkľúčili, revali a prebili sa až k nemu. Eduard tam stál iba s hŕstkou mužov. Baróni sa ma pýtali, či mu nechcem poslať na pomoc rytierov, na pomoc môjmu prvorodenému synovi. Mal šestnásť. Viete, čo som im vtedy povedal?“

„Povedali ste nie, otec,“ zašepkal Ján.

Starec sa dychčivo rozosmial a tvár mu stmavla.

„Povedal som nie. Povedal som, že si sám musí vyslúžiť ostrohy.“ Prevrátil oči k stropu a spomínal. „A aj si ich vyslúžil. Prebojoval sa a vrátil sa ku mne. Už vtedy som vedel, že bude kráľom. Vedel som to. Príde?“

„Nepríde, otec. Odišiel, jeho syn bude kráľom.“

„Áno, prepáč, ja viem. Mal som ho rád, toho chlapca, môjho statočného chlapca. Mal som ho rád.“

Kráľ vydýchol, ešte raz a ešte raz, až kým nemal čo vydýchnuť. Bratia čakali obklopení desivým tichom. Ján vzlykal a rukou si zakryl oči. Kráľ Eduard III. bol mŕtvy a na nich všetkých doľahlo ťaživé ticho.

„Zavolajte kňaza na posledné pomazanie,“ ozval sa Ján. Nahol sa a zavrel otcovi oči, z ktorých už vyprchala iskra vôle.

Po jednom sa traja bratia sklonili nad otca a pobozkali ho na čelo, naposledy sa ho dotkli. Opustili ho, keď dobehol kňaz, šli na júnové slnko a naspäť k svojmu životu.

Table of Contents

Rodokmene a prehľad postáv

Prológ

Prvá časť

Druhá časť

Tretia časť

1415