Enza Vita

INSTANT PRESENCE

Text copyright © Enza Vita 2017

All rights reserved.

First published in the UK and Ireland in 2017

by Watkins Media Limited

www.watkinspublishing.com

Translation © 2018 by Peter Macsovszky

Cover design © Francesca Corsini

Slovak edition © 2018 by IKAR, a.s.

Z anglického originálu Instant Presence

(Watkins, an imprint of Watkins Media Limited,

London 2017) preložil Peter Macsovszky.

Redigoval Jaroslav Šrank.

Obálku podľa originálu upravil Augustín Putera.

Technická redaktorka Helena Oleňová.

Vydalo vydavateľstvo IKAR, a.s. – AJNA, Bratislava

v roku 2018 ako svoju 1247. publikáciu v elektronickej podobe.

Sadzba a zalomenie do strán 3H creative studio,

spol. s r. o., Bratislava.

ISBN 978-80-551-5934-8

Venujem Vedomiu,

jedinej realite, ktorá preniká

všetkým živým,

a vám, milí čitatelia,

aby ste si uvedomili slobodu,

ktorá vo vás už existuje.

POĎAKOVANIE

Moja srdečná vďaka patrí môjmu druhovi Leovi. Bez tvojho povzbudzovania by táto kniha nikdy nevznikla.

Ďakujem aj tebe, Shanti Einolanderová, za tvoje láskavé a veľmi trpezlivé redigovanie. Ďakujem ti za neoceniteľné rady a spätnú väzbu, ktoré mi pomohli pri premene hromady poznámok, ktoré som si písala a zhromažďovala roky, na knihu.

Nakoniec, na znak lásky a vďaky, sa hlboko klaniam všetkým úžasným učiteľom, ktorí ma na mojej ceste viedli a inšpirovali. Som vaším obrovským dlžníkom a každý deň kladiem všetku jasnosť a radosť môjho života k vašim nohám, pretože bez vás by som nikdy nebola schopná oceniť to, k čomu som dospela.

PREDSLOV

Láma Surya Das

NA KAŽDOM ÚSEKU NAŠEJ CESTY SME V CIELI

Sloboda a úplnosť, ktoré sú obsiahnuté v každom autentickom bytí, predstavujú radostné a živé jadro tibetskej duchovnej tradície dzogčhen. Túto životnú filozofiu Enza pozná veľmi dobre a vie, že sa prejavuje ako prirodzenosť a spontánne konanie, ktoré je zbavené naliehavosti, snaživosti, vzdoru a prekážok. Hovoríme, že uvedomovanie si terajška či bezprostrednosti čistej prítomnosti (Mysle, svojho Ja) je ústrednou esenciou osvietenia, čiže prirodzenej bdelosti, ktorá je stredobodom nášho bytia a trvá aj počas spánku a v stave kómy.

Ak precitneme a uvedomíme si túto pravdu, prinesie nám to prospech a okamžité oslobodenie. Lenže z čoho máme precitnúť? Z ilúzií, zmätkov a klamstiev – aby sme pochopili, že samostatnosť nie je iba nezrelá tínedžerská predstava o nezávislosti a slobode, ale súčasť vzájomných súvislostí. Taký človek dbá na to, aby všade a za každých okolností bol vyrovnaný. Je to úplná zmena životnej paradigmy, zásadný obrat od malého ja k vyššiemu Ja, od mysle zahltenej malichernými myšlienkami k nepojmovej Buddhovej mysli; od pocitu, že sme len drobnou súčasťou súkolia či zrnkom piesku vo vesmíre, k prežívaniu odvekej a dokonalej celistvosti a úplnosti – v Tibete sa tomu hovorí Veľká prirodzená dokonalosť –, k tomu jasnému prvotnému vedomiu, vďaka ktorému bezprostredne poznávame, že všetko je úplné, tak ako je, a tak to aj musí zostať.

V posvätnom texte vádžrajánového (tantrického) buddhizmu zvanom Hevadžra Tantra sa píše: „Všetci sme v jadre buddhovia. Túto pravdu nám však zastierajú náhodné zatemnenia.“ Našou jedinou úlohou je prebudiť sa a pochopiť, kto sme a čím v skutočnosti sme. Toto je esencia osvietenia a podstata dharmy.

Enzin osobný príbeh prebudenia, s ktorým sa čitateľ oboznámi na prvých stranách, si zasluhuje uznanie. V súčasnosti je osvietená múdrosť ako ohrozený prírodný zdroj, ktorý na svoje nešťastie prehliadame; pripojme sa k hľadaniu a rozvíjaniu vrodených transformačných zdrojov, ktoré nás môžu zmeniť. Keď budem čistejší ja, aj všetko okolo mňa bude čistejšie. Táto úžasná kniha odhaľuje hlboké poznanie, ako aj spôsob, ako si ho osvojiť a začleniť do svojho každodenného života.

Aj ja sám som už dávno chcel vedieť, či osvietenie alebo úplné prebudenie je vôbec skutočné a možné. Existuje niekde? A ak áno, aké by malo byť? Kto pozná, uskutočňuje a presvedčivo stelesňuje túto vznešenú transcendentálnu pravdu? Toto univerzálne poznanie rozvíjané mystickými tradíciami nadčasovej filozofie? Ukazuje sa, že je skutočnejšia, než som si predstavoval. Každý sa môže duchovne prebudiť, ba dokonca dosiahnuť osvietenie, podobne ako sa to podarilo historickému učiteľovi zvanému Buddha a počas stáročí i ďalším mudrcom. Osvietenie teda niekde existuje a to niekde je práve tu! Kto by sa to nazdal? Na každom úseku našej cesty sme v cieli – v tomto spočíva tajomstvo záhadného kóanu, ku ktorému dokáže preniknúť len nepojmová myseľ.

Kedysi dávno významný japonský zenový majster Hakuin riekol:

„Táto krajina, kde stojíme, je Čistá krajina, raj;

toto telo je Buddhovo telo.“

Hakuin nemá na mysli Japonsko alebo svoje, vaše, moje či naše telo. Prebuďte sa a pomôžte si. Žite autenticky.

ÚVOD

Sedím a pozerám sa pred seba. Som naplnená prázdnotou, ktorá sa vo mne neprestajne rozlieva. Toto bezhraničné a nádherne vzrušujúce prežívanie Prítomnosti nemá konca.

Nič ju nemôže obsiahnuť, pretože všetko je obsiahnuté v nej. Dobré a zlé, čierne a biele, drsné a jemné sú prosto príchute Jej plynutia.

Tu, tu, stále tu. Také jednoduché a bezprostredné. Toto je stále tu.

Nazvite to, ako chcete. Popravde, Toto nemá meno. Je príliš výnimočné, než aby sa o ňom dalo hovoriť. Príliš háklivé na dotyk. Je lahodné, jemné, a predsa veľmi pevné, obrovské, nesmierne.

Z Tohto pochádza všetko, čo existuje. A do Tohto sa aj navráti. Toto nikto nevlastní, a predsa všetci patria Tomuto.

***

Tento nekonečný prameň radosti sa mi prvýkrát odhalil v roku 2007, keď pukla neviditeľná škrupina, ktorá obsahovala všetko, čo som si o sebe myslela, a ukázala, čo bolo odjakživa v nej.

Vždy som si myslela, že som konkrétna, oddelená entita, ktorá sa volá Enza a ktorá žije v starom dobrom svete. A ten svet bol zrazu vo mne. Ten svet, ktorého súčasťou boli telo a myseľ zvané Enza, ma doslova zapĺňal.

Všetky predstavy o vyšších a nižších ja, všetky vnútorné úvahy o tom, či meditovať alebo nemeditovať, o osvietení a neosvietení, zmizli. A bolo len toto, úplne odlišné od toho, čo som si predstavovala. Žiadna myseľ by si to nevedela predstaviť.

Odkedy sa pamätám, vždy som lipla na myšlienke „duchovného osvietenia“. V jednotlivých obdobiach svojho života som k problému osvietenia pristupovala rôznymi spôsobmi: meditovala som, prečítala som stovky spirituálnych kníh, pokúšala som sa „zotrvávať v prítomnosti“, spochybňovala som náboženské systémy a čakala som, kedy zmizne moje izolované ja a spolu s ním aj všetko moje utrpenie. Až na pár nádherných, no prchavých zážitkov som sa nedopracovala k prebudeniu, po ktorom som túžila. Jedného dňa sa však prejavilo a ja som pochopila, že v skutočnosti nikdy nebolo skryté.

Hľadala som ho vo vonkajšom svete a to ma oddeľovalo od toho, o čo som sa v skutočnosti usilovala. V ten deň som zistila, že už som jeho súčasťou a že aj život je a vždy bol úplný.

Často sa ma pýtajú, čo sa od toho dňa zmenilo. Pravdupovediac, vôbec nič – nič okrem môjho pohľadu na svet. Ale vďaka tomu sa zmenilo vlastne všetko. Dnes už nevnímam život očami separovaného jednotlivca či človeka, ktorý hľadá niečo iné než to, čo je práve tu. Už sa nechcem hnať za zvláštnymi stavmi, pretože som spokojná s tým, čo je tu a teraz.

Sloboda v sebe zahŕňa všetko. Nie je izolovaná od nášho každodenného dualistického bytia, čiže sú v nej obsiahnuté všedné myšlienky, pocity a dojmy.

Bežné činnosti ako jedenie, chôdza a dýchanie sa u mňa zmenili na neohraničenú otvorenosť, čistú prítomnosť, ktorá sa prejavuje vo svete. V minulosti mojou najväčšou chybou bolo, že som sa tak upriamovala na dosiahnutie transcendentna, až som nepretržite prehliadala to, čo je zjavné v tých najbežnejších chvíľach, práve tu a práve teraz.

Takže teraz vnímam svet skôr tak, ako keď som bola dieťa. Kým sme malí, naše ego ešte nie je upevnené a sme ukotvení len v prítomnosti: nežijeme v čase a priestore, nezaoberáme sa minulosťou a budúcnosťou.

Kým tu sedím a píšem tieto riadky, vôbec netuším, kde sa berú tieto slová, kto ich vymýšľa a čo to všetko znamená. Prosto, v tejto chvíli prebieha život a umožňuje tomuto ľudského tvorovi fungovať vo svete aj bez toho, aby sa spoliehal na konečné, obmedzené možnosti svojho „ega“ a „sveta“, ktoré sú výplodom našej mysle.

Stále pracujem ako redaktorka a publicistka jedného holistického časopisu, musím sa pasovať s uzávierkami a so zhromažďovaním noviniek a príbehov. Naďalej varím pre svoju rodinu, umývam riad a upratujem. Naďalej sa zaoberám svojimi emóciami a myšlienkami, ktoré sú prirodzeným dôsledkom mojej každodennej komunikácie so svetom, no nie som viac ich zajatcom. Už nevnímam samu seba ako separovanú entitu, ktorá vykonáva všetky tie činnosti. Už viem, že myšlienky a emócie, ktoré prichádzajú a odchádzajú, nie sú mojimi myšlienkami a emóciami, a v tomto poznaní sa skrýva sloboda.

Nejde o to, že by som sa stala trpezlivejšou, menej impulzívnou či dokonalejšou osobou; iba som sa uvoľnila. Prestalo ma trápiť, že som nedokonalá, a nepripisujem význam ani takzvaným úspechom a zlyhaniam.

Už iba reagujem na okolitý svet a pokojne čakám na nasledujúcu chvíľu. A v tejto prirodzenej komunikácii so svetom všetko vnímam ako súčasť toho, čím v skutočnosti som. Keď život vyžaduje, aby som konala, tak… konám. Keď mám byť pokojná, tak… som pokojná. Toto však nie je pasivita voči chúlostivým chvíľam, ale dôverné spojenie, ktoré mi umožňuje prijať každú chvíľu takú, aká je. Už nehľadám odpoveď na otázky „prečo“ a „ako“, jednoducho len dýcham, dívam sa, počúvam a nezasahujem.

Pripúšťanie je proces, ktorý prebieha nepretržite a prehlbuje sa tým väčšmi, čím menej lipnem na tom, čo si o sebe myslím. Niekedy mi prináša radosť, niekedy zasa bolesť, no vďaka nemu prežívam taký stupeň bdelosti, jasnosti a živosti, aký som prv nezažívala. A to je život. Skutočný život. Táto kniha začala vznikať preto, lebo som také niečo bola schopná pripustiť.

Písaniu sa venujem už niekoľko rokov – väčšinou si tak ujasňujem svoje vnútorné pocity a poryvy. Môj partner Leo ma jedného dňa požiadal, aby som mu dala niektorý z mojich textov prečítať. Potom mi povedal, že by som mala pouvažovať o ich uverejnení. Spočiatku sa mi ten nápad nepozdával. Pochybovala som o tom, že by som vedela naplno vyjadriť svoje skúsenosti. No čím väčšmi som si to pripúšťala, tým väčšmi sa pochybnosti rozplývali, až som nakoniec urobila to, čo odo mňa žiadal život.

Niektoré časti tejto knihy pochádzajú z osobných denníkov a niektoré zasa z odpovedí na otázky, ktoré mi kládli členovia mojej rodiny, priatelia a čitatelia mojich blogov – sú to otázky týkajúce sa osvietenia a rozpoznania nášho skutočného ja.

Zistíte, že niektoré vety, predstavy a myšlienky sa v knihe opakujú. V skutočnosti každá chvíľa predstavuje novú príležitosť otvoriť sa tomu, čo je, a otvoriť sa zároveň tomu, aké to je. Každá chvíľa je nová výzva, aby sme videli, čo je skutočne tu a čo v prejavenej realite naozaj vzniká.

Podobne ako život ponúka nekonečné množstvo príležitostí na to, aby sme sa prebudili a objavili svoju skutočnú podstatu, aj vy využite každú repetíciu v tejto knihe, aby ste ešte raz preskúmali realitu, na ktorú vás text upozorňuje a pobáda vás k tomu, aby ste videli za slová, na ktoré sa pozeráte. Z každej repetície sa potom stane brána, vďaka ktorej znova uvidíte to, čo vo vás bolo odjakživa prítomné a slobodné.

Nastanú aj chvíle, keď budete mať pocit, že si musíte urobiť prestávku a zamyslieť sa nad jednotlivými myšlienkami, ktoré vo vás silno zarezonovali. To je hlas uvedomenia. Tieto chvíle sú bránami k Pravde, práve tu a práve teraz. Neodháňajte ich. Buďte otvorení a vnímaví voči vnútorným podnetom, venujte im plnú pozornosť, pretože sú nesmierne vzácne.

Kniha je rozdelená na štyri časti. Na konci každej z nich nájdete kapitolu, ktorá bude označená takto:

≈

CHVÍĽA NA ZAMYSLENIE

Pod týmto názvom nájdete rozjímania a otázky, ktoré vás upriamia na vašu osvietenú podstatu. Vtedy by ste mali knihu odložiť a načúvať, čo vám šepká život.

Ak chcete, môžete si priebežne viesť aj denník, do ktorého si zaznačíte otázky, ktoré vám napadnú pri čítaní knihy. Takýmto spôsobom sa uvedomenie začlení do vášho každodenného života, v ktorom sa naskytajú nekonečné možnosti pre nezastreté videnie. Takéto videnie je v skutočnosti jediné cvičenie, ktoré potrebujete nielen na to, aby ste sa prebudili, ale si aj ujasnili a obsiahli bdelosť. Prehlbovanie pozornosti voči nekonečnej prítomnosti znamená, že jednoducho zachovávame vnútorný pokoj a sústredenosť, pričom prítomný okamih (vrátane myšlienok, zrakových vnemov, zvukov a pocitov) necháme plynúť a nesnažíme sa ho vylepšovať, naprávať či odsunúť. Takýto postoj nie je prejavom pasivity, ale schopnosti byť úplne prítomný a uvoľnený.

Uvedomte si, prosím, že táto kniha neobsahuje nič, čo už v tejto chvíli nemáte. Hľadáte len to, čím už ste. Ste neprestajne slobodní.

Cieľom tejto knihy nie je zahrnúť vás ďalšími poznatkami, pojmami, myšlienkami či návodmi na cvičenia. Chce len upozorniť na večné svetlo, ktoré vo vás žiari a ktoré je zjavné. Aby ste bez pochybností dospeli k poznaniu, že to, čo tvorí vašu skutočnú podstatu, je táto sloboda. Vždy to tak bolo a vždy to tak bude.

Existuje len táto sloboda a vy ste všetkým. Ste prebudené, neohraničené, všadeprítomné vedomie, ktoré je práve tu a práve teraz.

Vydať sa smerom, ktorý vám ukazujem, znamená zanechať všetko, čo poznáte, všetky svoje skúsenosti, pojmy, stavy a predpoklady, a vrhnúť sa do neznáma. Musíte sa oslobodiť od všetkých oporných bodov, obmedzení a ohraničení. Aby ste prestali dúfať v lepšiu, duchovnejšiu budúcnosť.

Osvietenie je tá posledná vec, ku ktorej „ja“, s ktorým sa stotožňujete, dospeje, než sa rozplynie v čistom vedomí, čiže vo vašom pôvodnom stave.

Poďte so mnou tam, kde už dávno ste, na to miesto, ktoré sa nikde nenachádza a z ktorého ste v skutočnosti nikdy neodišli.

PROLÓG

Posolstvo tejto knihy síce nespočíva v tom, aby sme sa zaoberali minulosťou, no možno nebude na škodu, ak vysvetlím, ako došlo k môjmu precitnutiu a za akých okolností sa to stalo. Nezabúdajte však, prosím, že osvietenie nie je zážitok. Počas svojej duchovnej cesty môžeme zažiť všeličo, no my nie sme naše zážitky – sme len svedkami toho, čo sa s nami deje, sme čistým vedomím, ktoré poznáva bez toho, aby premýšľalo.

Môžeme zažiť blaženosť, ticho, ba aj ničotu, ale tieto stavy nie sme my. My sme to, čo ich zažíva.

Musíme sa odpútať od všetkých zážitkov a napredovať ďalej, až kým nedosiahneme stav, do ktorého speje všetko – stav ticha, blaženosti a ničoty, kde nám nakoniec neostane nič, iba my sami. Je to stav najvyššej blaženosti, najhlbšieho ticha a najrýdzejšej ničoty.

PRENIKAVEJŠIE NEŽ BLAŽENOSŤ

Stalo sa to v posledný deň jedného meditačného sústredenia. Už niekoľko dní som nebola schopná spať, pretože moje telo ako vždy zaplavoval dôverne známy prílev energie. Mala som pocit, ako keby som bola napojená na nevyčerpateľný zdroj energie. Aj keď som v noci spala veľmi málo, toho rána som sa zobudila v dobrej nálade.

Zvon ohlásil začiatok prvého meditačného sedenia dňa. Sadla som si na stoličku v zadnej časti meditačnej miestnosti, zhlboka som sa nadýchla a vydýchla. Potom som sa pohodlne usadila na meditačnom vankúši a dbala som na to, aby som zostala bdelá. Počas uplynulých mesiacov som sa sústreďovala najmä na to, aby som udržiavala rovnováhu medzi stavom uvoľnenia a všestrannou vnímavosťou k okoliu, a súčasne som ani na chvíľu nepoľavovala v bdelej pozornosti. Priveľa uvoľnenia by ma uspalo, kým prílišná bdelosť by mohla spôsobiť nepokoj.

Po niekoľkých minútach meditácie sa v strede môjho tela začala dvíhať mohutná vlna energie. Ten pocit bol neuveriteľne intenzívny a ja som dostala strach.

Inštinkt mi kázal, aby som okamžite otvorila oči a pozrela na učiteľku meditácie. Bola som schopná rozoznať črty jej tváre, no musela som vyvíjať veľké úsilie na to, aby sa mi nerozplynula pred očami. Zhlboka som sa nadýchla, znovu som zatvorila oči a snažila som sa vyrovnať s energiou, ktorá už rozochvievala celé moje telo. Vtedy sa mi vo vedomí vynorila otázka:

„Čo je to, čo pozoruje tento stav?“

Oči som mala stále zatvorené, pričom som pocítila, že z nesmiernych, bezodných hlbín sa niečo dvíha. Keď som sa na ten pocit začala sústreďovať, zazdalo sa mi, ako keby som hľadela na zrkadlový povrch.

Keď som si uvedomila, že to niečo, čo sa pohybuje, som ja, od hrôzy mi na chrbte naskočila husia koža. Nebola to totiž Enza, ktorú dôverne poznám, ale niečo priam nekonečne rozsiahle, totálne prekvapujúce, krajne nepredstaviteľné a natoľko desivé, že moja myseľ to vzdala. Rozplynula som sa v ničote, v ktorej nebola jediná vec. Nijaké tvary, zvuky, myšlienky, ba ani ja – iba absolútna ničota.

Z tohto stavu ma prebral až zvon, ktorý ohlasoval koniec meditácie v sede a v chôdzi. Nechápala som, čo sa deje. Nevedela som si spomenúť, ako sa volám ani kto som. Vstala som a vyšla som von.

Svet okolo mňa bol akýsi iný. Stromy hrali výraznými dúhovými farbami. Všetko bolo neobyčajne jasné a pôsobilo bezprostredne. Vnímala som živosť a prítomnosť každého detailu. Zmocnil sa ma taký pocit radosti, až som rozosmiala.

Keď som však začala prežívať úžasnú prítomnosť, radosť sa zmenila na strach. Pretože prítomnosť bola neuveriteľne priestranná, jasná, živá a zároveň aj osobná, dôverná, prenikavá, pričom z nej na každom kroku vyžarovala číra láska. Prekypovala harmóniou. Bola nekonečná. Nepredstaviteľná. Dokonalá.

Pristúpila ku mne jedna z účastníčok meditácie a spýtala sa ma, či si dám zo šalátu, ktorý práve pripravovala. Odpoveď vyšla z mojich úst bez najmenšieho úsilia. Prekvapilo ma, že tá žena si na mne nevšimla nijakú zmenu. Naďalej som na ňu pôsobila ako normálna, logicky mysliaca osoba, hoci ja som si stále nevedela spomenúť na svoje meno. Pripadalo mi to také komické, že som sa takmer rozosmiala. Premohla som sa však, lebo som mala pocit, že žena by ma asi nepochopila, keby som sa jej pokúsila vysvetliť, prečo som tak nečakane vybuchla do smiechu.

Podivný stav postupne ustúpil. Kým nadišiel večer, vrátila som sa do bežnej reality, spomenula som si na svoje meno i totožnosť. V posteli som potom o svojom zážitku premýšľala. Na jednej strane som bola neopísateľne vďačná, že sa mi také čosi prihodilo, no zároveň som cítila, že môj zážitok nebol úplný. Ak totiž skončil, znamená to, že „to nebolo ono“. Vedela som, že existuje niečo, čo som ešte celkom nepochopila.

Podobné spirituálne zážitky som mávala už od detstva. Vždy mali svoj začiatok, stred a koniec. Zakaždým som sa v nich vyskytovala „ja“, ktorá prežívam „svoj“ zážitok. Intuitívne som vedela, že to, čo hľadám, sa nachádza nielen mimo času a priestoru, ale tiež mimo akýchkoľvek mojich predstáv o sebe samej.

BEZ ÚSILIA

Keď som sa na druhý deň zobudila, cítila som sa veľmi chorá. Bola som taká slabá, že som sa nevládala hýbať. Zostala som v posteli celý mesiac. Potom, znenazdajky, choroba ako prišla, tak aj odišla, a ja som si povedala, že sa idem trochu prevetrať.

Kráčala som po ulici, keď som si zrazu uvedomila, že už neexistuje individuálna škrupina, v ktorej bola dovtedy moja osobnosť tesne uzavretá. Osoba, za ktorú som sa považovala a ktorá tak pevne držala pokope, oddelená od iných individuálnych existencií, sa rozplynula do čohosi neopísateľného – do akéhosi nekonečného priestoru, ktorý obsahoval všetko a v ktorom aj všetko vznikalo.

Ja som bola ten priestor. Ja som bola všetkým, čo sa v ňom nachádzalo, a ja som bola aj jeho vedomie, pričom priestor a to, čo obsahoval, neboli „dve“ veci. Keďže neexistovala hranica, ktorá by oddeľovala „moje“ uvedomovanie si od obrazov, ktoré som videla, pochopila som, že to, čo som prežívala, sa netýka môjho osobného ja. Oba javy sa nachádzali vo vedomí a z neho aj pochádzali, pričom to, čo ich vnímalo, bolo samotné vedomie.

Všetko mi pripadalo úplne normálne a bežné, ale zároveň aj iné. Nebola som osoba, ktorá myslí, ale niekto, kto myšlienky obsahuje. To isté platilo aj o javoch vrátane emócií, duševných stavov, zmyslových vnemov a zážitkov. Všetko sa vynáralo a mizlo v priestore, ktorým som bola ja. Neexistovali žiadne medze či hranice.

Nachádzala som sa všade a bola som všetkým – popoludňajšou oblohou, zvukom, ktorý vydávali moje čižmy na chodníku, aj žuvačkou, ktorá sa mi nalepila na podrážku.

Bola som každým steblom trávy, každým vtákom, ktorý mi preletel ponad hlavou, smetiakom, ktorý čakal na smetiarske auto.

Zároveň som však bola telom i mysľou, ktoré sa volajú Enza, aj so všetkým, čo k tomu patrí. Stále som vnímala svoje telo, zmysly, pocity a myšlienky, ibaže v rámci onej úplnosti, ako jednu z jej stránok.

Pochopila som, že toto vedomie bolo odjakživa prítomné a ja som odjakživa bola ním. Toto moje „ja“ zahŕňalo nielen nekonečný priestor, ale aj všetko z mojej minulosti a budúcnosti. S úžasom som zistila, že som si ho nikdy nevšimla, pretože som ho hľadala všade, len nie v sebe, takže stále unikalo mojej pozornosti.

PREČO BY SOM PRÁVE O TOMTO NEMALA HOVORIŤ?

Spočiatku som sa vyhýbala tomu, aby som rozprávala o svojej skúsenosti, pretože som sa rozhodla, že sa o svoj „zážitok“ s nikým nepodelím. Vtedy sa mi zdalo, že lepšie bude mlčať, čiastočne preto, lebo som si myslela, že nebudem schopná v plnej miere vyjadriť to, čo sa mi prihodilo, a čiastočne preto, lebo entita, s ktorou som sa v minulosti stotožňovala, sa nechcela príliš zviditeľňovať. Keby som o svojom zážitku začala hovoriť, moji poslucháči by si určite začali vytvárať dohady. Vedela som, že sa možno stretnem so skeptickými postojmi a niektorí ľudia sa začnú zaujímať o to, čo tým všetkým sledujem. Zovretie mojej niekdajšej identity, ktorú vytvorila myseľ, však začalo postupne poľavovať a ja som bola čoraz ochotnejšia urobiť čokoľvek, čo odo mňa žiadal život, vrátane napísania tejto knihy, ktorá azda pomôže ľuďom spoznať ich pravú podstatu ako niečo, čo je odjakživa úplne a prirodzene slobodné.

Table of Contents

POĎAKOVANIE

PREDSLOV

ÚVOD

PROLÓG