Knihy edice Poradce pro praxi se věnují nejrůznějším tématům z oblastí komunikace, rozvoje osobnosti, budování kariéry a vedení lidí. Edice je určena jak profesionálům z řad odborných pracovníků, například lektorům, koučům, manažerům či personalistům, tak všem ostatním, kteří chtějí zlepšit své komunikační a jiné dovednosti.

Elke Nürnberger

Síla pozitivního myšlení (ukážka)

Jak získat životní nadhled a udržet starosti na uzdě

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

DOTISK 2013

Elke Nürnberger, Optimistisch denken

Licensed edition by the Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Federal Republic of Germany, Freiburg, 2011

Lizenzausgabe der Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Bundesrepublik Deutschland, Freiburg, 2011

Přeloženo z německého originálu knihy Elke Nürnberger „Optimistisch denken“, vydaného nakladatelstvím Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Německo, Freiburg, 2011

© 2011, Haufe-Lexware GmbH & Co. KG, Freiburg

All Rights Reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4484. publikaci

Překlad Jitka Kolářová

Odpovědná redaktorka Mgr. Irena Koušková

Sazba a elektronická verze Antonín Plicka

Počet stran 112

První vydání, Praha 2011

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s.r.o., České Budějovice

Czech edition © Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-3954-0

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7798-6 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7054-3 (ve formátu EPUB)

Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

O autorce

Elke Nürnberger

je jednatelkou konzultační společnosti Nürnberger GmbH. Jako koučka a vedoucí seminářů spolupracuje s řadou manažerů a velkých firem. Publikuje knižně i časopisecky na téma komunikace, vedení a konflikty.

www.nuernberger-gmbh.de

Předmluva

Buďte pozitivní! Že to zní jako paradoxní výzva, když z médií slýcháme jen zprávy o hospodářské krizi a katastrofických klimatických změnách? Mnoha lidí se tyto události dotkly osobně, přišli například o práci a bojí se o svou budoucnost. A přitom jsou to – opět paradoxně – právě oni, kdo by měl hledět vpřed s optimismem.

Mám pro vás dobrou zprávu: Optimismu lze „podléhat“ i za „nepříznivých“ okolností. Každý se může naučit myslet pozitivně. Optimismus je totiž otázkou postoje, úhlu pohledu, kterým vnímáme sami sebe, ostatní i události kolem nás. Tato kniha přináší mnoho podnětů, jak se naučit vyzrát v tomto ohledu sám nad sebou. Zkuste zjistit, co vám brání v optimismu, a poznejte, jak lze po malých krůčcích změnit své postoje, názory a myšlenkové stereotypy.

Ale to ještě není všechno – pozitivní myšlení také úzce souvisí s tím, jak mluvíme a jak jednáme. Dozvíte se mimo jiné, proč si dávat větší pozor na to, co říkáte a jak to říkáte, a v neposlední řadě poznáte, jak se optimisticky naladit na každý den. Nakonec se dočtete, jak lze s pomocí jednoduchého, ale efektivního tréninkového programu zapojit do života více pozitivního myšlení. Staňte se opravdovými optimisty, kteří sice nejsou přesvědčeni o tom, že všechno půjde hladce, ale vědí, že ne všechno se nutně musí pokazit.

Elke Nürnberger

1 Optimismus je otázkou našeho postoje

Zda jsme spokojení a připadáme si šťastní, ovlivňuje spíše to, jak svůj život vnímáme, než co vnímáme. Lidé, kteří myslí pozitivně, se sami na sebe i na svět dívají určitým pohledem – a právě tím se liší od pesimistů.

V této kapitole se dočtete:

- •jak optimisté vnímají události ve svém okolí,

- •že toto vnímání je dáno tím, jak chápeme svět a jak ho hodnotíme,

- •proč nám pocit sebedůvěry pomáhá myslet pozitivně.

1.1 Jak myslí optimisté?

‖ Příklad

V jedné reportáži zpovídali rodinu zemědělce, který po přírodní katastrofě přišel úplně o všechno – dům, dvůr a částečně i dobytek vzaly za své, úroda byla zničená. Nezůstalo jim nic, kromě věcí, které měli na sobě, a dočasně přebývali v nuzných podmínkách v sociálním bytě. Naděje na finanční podporu ze strany státu nebo pojišťovny byla prakticky nulová.

V rozhovoru říkali, že začnou stavět nový dům a stáje. Chtěli znovu obdělávat pole a doufali, že se dočkají úrody v příštím roce. Tvrdili o sobě, že „měli velké štěstí“, protože jsou zdraví a katastrofu přežili – na rozdíl od mnoha jiných. „Nedá se nic dělat… takové věci se na světě stávají.“

Člověk by čekal spíše naříkání, deprese a beznaděj. Rodina ale mluvila o budoucnosti, o svých plánech a vizích, jak zase všechno brzy bude vypadat. Přemýšleli nad tím, jak dát věci do pořádku. Nezabývali se otázkami, proč se to přihodilo právě jim nebo proč se to vlastně vůbec přihodilo. Dívali se dopředu, což jim očividně dodávalo sílu. Čím jsou výjimeční lidé, kteří odhodlaně hledí vpřed i přesto, že je zasáhla taková osudová rána?

1.1.1 Život je takový, jak ho vnímáme

„Štěstí ve tvém životě se odvíjí od způsobu tvého myšlení,“ řekl Marc Aurel. Rodina z výše uvedeného příkladu silou vlastních myšlenek přehodnotila katastrofu na situaci, kterou lze zvládnout. Kdo si místo toho vytváří deprimující vize, ten se také cítí deprimovaný, kdo se zaobírá zoufalými myšlenkami, toho přepadne strach, a kdo podlehne beznaději, přestane doufat – a dokonce dřív, než se v katastrofické situaci ocitne.

Člověk, který myslí pozitivně, ví, že život jde navzdory krutým ranám dál. Při zpětném bližším pohledu na tyto zvraty a nezdary přece jen najde i něco dobrého a uvědomí si, že nic není jen černé nebo bílé. Člověk, jenž vnímá sám sebe i svět optimisticky, ovlivňuje pozitivně i své duševní zdraví a pociťuje větší radost ze života. Optimismus je základ, chceme-li být spokojení a věřit v budoucnost.

! Povaha našich myšlenek rozhoduje o tom, jestli jsme se svým životem spokojení nebo nespokojení, jestli nám připadá vzrušující nebo nudný, jestli jsme šťastní nebo nešťastní.

1.1.2 Jak se pozná optimista?

Radostný optimismus, který ale není odtržený od reality, by se dal ilustrovat například takto: Optimista nestojí v dešti – sprchuje se pod mraky. Co to znamená? Slovo „optimismus“ pochází z latiny, „optimus“ lze přeložit jako „nejlepší“. Optimismus je označení pro pozitivní životní postoj spojený s očekáváním, že se věci začnou vyvíjet k dobrému – bez ohledu na to, jakou životní zkušeností si člověk prošel. Optimismus je vnitřní naladění, které životu dává dlouhodobě pozitivní nádech.

Optimističtí lidé v obtížných životních situacích neztrácejí víru a naději. Problémy nevytěsňují ani nepopírají. V ideálním případě chyby vždy analyzují, aby se jich mohli v budoucnu vyvarovat. Neznamená to však, že optimistům by se nezdary a porážky vyhýbaly. Optimistický člověk však hledí dopředu, i když se mu právě nevede.

Optimismus vyrůstá z očekávání, že pozitivního vývoje lze dosáhnout vlastním přičiněním. Pozitivní postoj ke světu tedy do značné míry souvisí s aktivitou a konstruktivním přístupem. Pozitivně naladění lidé se staví ke světu s vůlí konat dobro a s nadějí, že se jim budou věci dařit a dokážou je mít pod kontrolou. Optimismus pak můžeme definovat také podle toho, jak si lidé vykládají vlastní prohru:

- •Optimisté pátrají po okolnostech prohry, které mohou v budoucnu změnit. A kromě toho:

- •Optimisté nehledají příčiny problémů jen u sebe.

Přistupují ke světu s tím, že ho mohou do určité míry kontrolovat a také sami utvářet. Zdá se, že velkou roli hraje právě víra, že člověk má tuto kontrolu ve vlastních rukou. Optimisté využívají zejména aktivní strategie, které umožňují problémy řešit. Nevyhýbají se konfrontaci s životními překážkami – jednají jako tvůrci a jsou si svého postoje vědomi.

! Pozitivní myšlení nemá nic společného s nasazováním růžových brýlí ani s vytěsňováním problémů.

1.1.3 Optimismus a mozek

A nyní dobrá zpráva pro všechny, kteří tvrdí, že dostali do vínku pesimismus: Pozitivnímu myšlení se dá naučit a dá se trénovat. Pozitivní pohled na svět si může každý začít budovat tím, že bude pátrat po realistických důvodech úspěchů i neúspěchů, a pokusí se je neztratit ze zřetele. „Mozek je totiž systém, který se permanentně učí,“ jak říká Joachim Bauer, univerzitní profesor z Freiburgu. „Každá zásadní zkušenost mění synaptická spojení v nervové tkáni.“ To je klíčová informace pro všechny, kdo si myslí, že člověk se optimistou musí narodit anebo se jím stane napořád jen zásluhou dědičných dispozic, výchovy či zážitků z dětství.

Kde sídlí optimismus?

Optimismus má sídlo v naší hlavě. Přesněji vzato, jsou to dvě oblasti v lidském mozku, kterým vděčíme za schopnost hledět do budoucna s nadějí, jak zjistili neurologové z newyorské univerzity. Jedná se o takzvané mandlové jádro (amygdala) umístěné hluboko v mozku a část anteriorní korové oblasti přímo za očima. Psycholožka Tali Sharot zmíněné oblasti v mozku lokalizovala u řady testovaných osob. Čím optimističtěji hleděli lidé do budoucna, tím vyšší aktivitu zaznamenala v těchto oblastech.

Nakolik se náš mozek dovede učit?

Stále další a další optimistické myšlenky, projevy a zkušenosti vyvolávají vznik nových nervových spojů, které se upevňují tím spíše, čím více je používáme. Tyto spoje ovlivňují také naše chování v podobných situacích v budoucnu. Nové zkušenosti vedou k rozšiřování stávajících neuronových sítí. Uvedený proces se nazývá „neuronová plasticita“ a probíhá po celý život.

Výzkumy v neurologii dospěly v posledních letech k úžasným poznatkům. Víme, jak vysoce přizpůsobivý a učenlivý je náš mozek a že tato schopnost se sice s přibývajícím věkem snižuje, ale zdaleka ne tolik, jak se vědci domnívali. Dlouhou dobu se totiž vycházelo z předpokladu, že vývoj mozku v mládí končí a do té doby vytvořené nervové spoje jsou definitivní. Ovšem i v mozku dospělého člověka vznikají nové neuronové vazby a do nových úkolů se zapojují další mozkové oblasti, třebaže to trvá déle než u dětí (např. při učení cizích jazyků). Neuronové procesy a vědomě prožívané duševně-psychické stavy spolu úzce korespondují. Všechny vnitřní psychické procesy zřejmě souvisejí s neuronovými pochody – člověk tedy tím, že se učí a získává nové zkušenosti, permanentně mění svou neuronovou architekturu.

! Vzhledem k tomu, že pesimistou se člověk nerodí, ale postupně se jím vlivem nežádoucích návyků stává, lze se také postupně naučit, respektive natrénovat si pozitivní a optimistické chování. Již samotné přemýšlení o optimismu je prvním pozitivním krokem, který aktivizuje příslušné oblasti v mozku.

Na základě těchto poznatků z neurologie lze formulovat heslo optimistického myšlení: „Dobré myšlenky nesou dobré ovoce.“ Pozitivní myšlenky vám budou přicházet na mysl snáze, pokud se s nimi naučíte pracovat častěji.

1.2 Mínění, jež mění svět

Optimismus a jeho protihráč pesimismus představují dva způsoby, jakými lidé přistupují k událostem ve svém životě. Pomocí těchto dvou základních vzorů si vykládají svět. V sociální psychologii se uvedenému postoji říká kauzální atribuce, tedy připisování příčin.

‖ Příklad

Karin a Jan studují druhý semestr fyziku. Oba absolvovali zkoušku, ze které dostali trojku. Karin se tím netrápí: „Ten den jsem to opravdu nezvládla, od učení mě neustále odváděly jiné věci, nebyla jsem zkrátka dobře připravená. Na příští zkoušku se musím víc učit.“

Jan ovšem reaguje jinak: „To je typické, nemůžu si tu látku prostě zapamatovat. Je jedno, jak dlouho se učím – výsledky jsou pořád stejné. Asi nejsem dost inteligentní.“ Janův postoj s sebou nutně přináší další frustraci a zklamání. Považovat nedostatečnou inteligenci za příčinu vlastního nezdaru – to je neřešitelný problém, protože ihned implikuje závěr: „Potřebuju víc inteligence.“, což ale člověk nemůže vlastními silami ovlivnit.

Interpretace úspěchů a nezdarů ovlivňuje naše pocity i motivaci. Způsob, jakým hodnotíme situace nebo události v našem životě, jako například nepovedenou zkoušku, odmítnutí při přijímacím pohovoru nebo pozdní příchod přítele na smluvenou schůzku, se často stane určitým individuálním atribučním stylem, jímž si vykládáme svět. Komu dáváme za vinu, když se něco nezdaří? Když se události nevyvíjejí podle našich představ, považujeme to za vlastní selhání?

1.2.1 Pozitivní a negativní atribuční styl

Americký psycholog Martin Seligman se ve svém psychologickém výzkumu zaměřil na otázku, do jaké míry se v budoucím chování a jednání odráží příslušný atribuční styl, tedy míra optimismu a pesimismu. Ve svých studiích prokázal, že tyto postoje výrazně ovlivňují motivační úroveň budoucích výkonů. Objektivní důvody úspěchu či neúspěchu tak zřejmě mnohdy pramení již z atribucí a hodnocení, se kterými člověk mentálně pracoval již předtím.

Studenti z předchozího příkladu budou k přípravě na příští zkoušku přistupovat s odlišnou motivací, kterou předurčuje právě odlišné vyhodnocení dosavadního průměrného výsledku. Už jen z tohoto důvodu bude prognóza příštího testu pro oba odlišná – jednou pozitivní a podruhé negativní –, a to zcela bez ohledu na jejich schopnosti. Již zmíněná skutečnost představuje základ budoucího úspěchu či neúspěchu (viz kap. 3.1.2 Sebenaplňující proroctví).

Jak si vykládáte úspěch a neúspěch?

Podle Seligmana lze v zásadě definovat tři klíčové faktory, které se uplatňují při posuzování úspěchu a neúspěchu: stálost, platnost a personalizace.

Atribuční styly – výklad úspěchu a neúspěchu

Stálost

Jak to vidí optimista

Jak to vidí pesimista

Neúspěch

Příčiny jsou dočasné a přechodné.

Příčiny jsou trvalé a stálé.

Úspěch

Příčiny jsou trvalé a stálé.

Příčiny jsou dočasné a přechodné.

= „Byla to náhoda.“

Platnost

Jak to vidí optimista

Jak to vidí pesimista

Neúspěch

Je to výjimka v rámci určitého vymezeného tematického okruhu.

Jednotlivé nezdary zobecňuje a přenáší je i na jiné události. = „Nic se mi nedaří.“

Úspěch

Toto je typické, tedy obecně platné.

To je výjimka.

= „Měl jsem velké štěstí.“

Personalizace

Jak to vidí optimista

Jak to vidí pesimista

Neúspěch

Důvody jsou externální/vnější, spíše na straně druhých nebo jsou dány okolnostmi, což je v souladu se silným pocitem vnímání vlastní ceny.

Důvody jsou internální/vnitřní, dotyčný je hledá sám v sobě; oslabuje tak pocit vnímání hodnoty sebe sama.

Úspěch

Důvody jsou internální/vnitřní, dotyčný je hledá sám v sobě. = „Jsem dobrý.“

Důvody jsou externální/vnější, jsou dány vnějšími okolnostmi. = „Zkouška byla lehká.“

Lidé, kteří vnímají nezdary jako záležitost krátkodobou, jednorázovou a nejčastěji způsobenou externálními/vnějšími okolnostmi, přistupují relativně otevřeně i k novým příležitostem. Člověk, který si vysvětluje pozitivní události jako hodnotu trvalou, jež se promítá i do jiných oblastí života, a příčinu tohoto trendu spatřuje sám v sobě, bude se díky svému optimistickému přístupu setkávat se stejnou zkušeností i v budoucnu. Jinými slovy: Optimisté nehledají příčinu neúspěchu sami v sobě („Zkouška nebyla fér.“) nebo žijí v přesvědčení, že momentální nezdar byl jen výjimkou a příště se situace opět obrátí v jejich prospěch. Oproti tomu pesimisté hledají chybu vždy jen sami v sobě („Zase jsem selhal.“) a neúspěch považují za logický důsledek, jenž se bude nadále opakovat.

Obrázek 1 znázorňuje možnosti atribuce – jak si vykládáme úspěch a neúspěch.

Obrázek 1 Jak si vykládáme úspěch a neúspěch

‖ Příklady

Událost: úspěšně absolvovaná zkouška

Vzorový výklad podle optimisty: Byl jsem výborně připravený. Učím se snadno, jsem nadaný. A učím se to rád, protože právě toto téma mi přijde zajímavé.

Vzorový výklad podle pesimisty: Zvládli to i ostatní. Náhodou jsem se naučil správné téma. Měl jsem štěstí a dobrý den. V ostatních předmětech už asi tolik štěstí mít nebudu.

Událost: neúspěšně absolvovaná zkouška

Vzorový výklad podle optimisty: Zkouška byla extrémně těžká. Neměl jsem dobrý den. V tomhle předmětu zrovna nevynikám.

Vzorový výklad podle pesimisty: To je důkaz, že se na to nehodím. Nezvládnu to ani napodruhé. U zkoušek vždycky propadnu.

1.2.2 Smysl pro koherenci

Sociolog Aaron Antonovsky se zabýval otázkou, co lidem pomáhá k psychickému zdraví. Za klíčový pojem považoval smysl pro koherenci, který je rovněž základem optimistického postoje. Podle Antonovského definice znamená koherence „rozsáhlou, trvalou a dynamickou víru v to, že život a požadavky, jež na nás klade, jsou srozumitelné (comprehensive), zvladatelné (manageable) a smysluplné (meaningful)“. Antonovsky zastával názor, že smysl pro koherenci představuje jistou globální orientaci v životě. Jde o obecný náhled na svět, způsob, jakým si jej člověk osvojuje a jak zvládá jeho nároky. Smysl pro koherenci umožňuje:

- •mít rozsáhlý, přetrvávající a dynamický pocit důvěry,

- •pociťovat vlastní vnitřní i vnější svět jako předvídatelný, a to s velkou pravděpodobností,

- •spoléhat se na to, že se věci budou vyvíjet přiměřeně našemu očekávání.

Rozvinutý smysl pro koherenci posiluje optimistické naladění, člověk je díky němu odolnější vůči stresorům a je schopen zmobilizovat zdroje potřebné k tomu, aby se lépe vyrovnal se zátěží a traumatickými zážitky. Čím více je rozvinutý smysl pro koherenci, tím silnější je:

- •vnímání vlastní hodnoty,

- •aktivita a schopnost vyrovnat se s realitou,

- •sebedůvěra a vědomí, že si člověk dokáže poradit s nároky a problémy,

- •důvěra v sebe sama (příp. ve vlastní inteligenci),

- •přesvědčení o smysluplnosti vlastního počínání.

Table of Contents

O autorce

Předmluva

1 Optimismus je otázkou našeho postoje

1.1 Jak myslí optimisté?

1.1.1 Život je takový, jak ho vnímáme

1.1.2 Jak se pozná optimista?

1.1.3 Optimismus a mozek

Kde sídlí optimismus?

Nakolik se náš mozek dovede učit?

1.2 Mínění, jež mění svět

1.2.1 Pozitivní a negativní atribuční styl

Jak si vykládáte úspěch a neúspěch?

1.2.2 Smysl pro koherenci

1.2.3 Sklenice je z poloviny plná, nebo prázdná?

1.3 Sebedůvěra – aneb na co si troufnete

1.3.1 Když schází sebedůvěra

1.3.2 Jak posílit sebedůvěru

2 Proč optimismus přináší pocit štěstí?

2.1 Zdraví a dobrá kondice díky optimismu

2.1.1 Fyzická a psychická produktivita

2.2 Optimisté jsou atraktivnější

2.2.2 Jak být úspěšnější díky optimismu

2.3 Krize – pro posílení flexibility a aktivity

2.3.1 Je krize opravdu pohroma, nebo šance?

2.4 Příliš mnoho optimismu může uškodit

3 Co stojí optimismu v cestě?

3.1 Předsudky a nesprávné závěry

3.1.1 Zafixované představy z dětství

3.2 Když bráníme sami sobě

3.3 Negativní vlivy zvenčí

3.3.2 Když si potřebujeme postesknout…

4 Jak optimisticky komunikovat i myslet

4.1 Jak svými slovy ovlivňujete vlastní myšlení

4.1.2 Vyhněte se generalizacím. Diferencujte.

4.1.3 Naučte se odstupňovat své soudy

4.2 Prezentujte sami sebe pozitivně

4.3 Jak rozvíjet optimistické myšlení

4.3.1 Zkostnatělé myšlenkové stereotypy

4.3.2 K negativismu buďte kritičtí

4.3.3 Srovnávání s ostatními

4.3.4 Feedback pomáhá

5 Jak optimisticky jednat

5.1 Rozvíjejte své silné stránky

5.1.3 Akceptujte sami sebe

5.2 Připusťte, že i vy chybujete

5.2.1 Limity plánování

5.3 Pocity pod kontrolou

5.4 Proměňte svá přání v realitu

5.5 Jak se vymanit z negativismu

5.6 Jak zvládat složité situace

5.6.2 Jak se vypořádat s nezdary

5.7 Optimismus trénujte