Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Doc. Ing. Pavel Pavloušek, Ph.D.

PĚSTOVÁNÍ RÉVY VINNÉ

MODERNÍ VINOHRADNICTVÍ

(ukážka)

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a. s.

U Průhonu 22, Praha 7

obchod@grada.cz, www.grada.cz

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

jako svou 4509. publikaci

Odborná recenze textu Ing. Jan Čajka, Ing. Karel Hanák a Ing. Jiří Janulík

Odpovědná redaktorka Helga Jindrová

Návrh obálky, grafická úprava a sazba Michal Dusil

Fotografie na obálce Jan Halady / Národní vinařské centrum, o.p.s.

Fotografie v knize Pavel Pavloušek a Patrik Burg

Počet stran 336

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

© Grada Publishing, a. s., 2011 Cover Design © Michal Dusil, 2011

Názvy produktů, firem apod. použité v knize mohou být ochrannými známkami nebo registrovanými ochrannými známkami příslušných vlastníků.

ISBN 978-80-247-3314-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7069-7 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-7070-3 pro formát EPUB

Úvod

Moderní vinohradnictví představuje vzájemné soužití vinohradníka s přírodou. Pouze respektováním přírodních zákonitostí, které ovlivňují révu vinnou ve vinicích, je možné dosáhnout konečného cíle a tím je produkce kvalitních hroznů. I v dnešní době plné nových mechanizačních prostředků je práce ve vinici namáhavá, ale záslužná a krásná, protože vinice jsou součástí naší kulturní krajiny.

Po vstupu České republiky do Evropské unie se změnily podmínky pro české a moravské vinohradníky a vinaře. Plochy vinic v České republice dosáhly téměř 18 000 ha. Vinohradnictví a vinařství se nyní staly jedním z nejrentabilnějších oborů zahradnické produkce.

Moderní vinohradnictví je založené na systémech managementu kvality. Kvalitu však posuzuje především konzument vína. Proto teprve tehdy, když je víno dobře přijímané spotřebitelem, je možné prohlásit, že byly hrozny dostatečně kvalitní. Takovou úroveň je potom třeba neustále udržovat, a to napříč různými ročníky. Před začátkem každého vegetačního období si proto musí pěstitel stanovit konečný cíl z pohledu kvality hroznů a výnosu.

Optimální kvalita hroznů je potom propojena s mnoha dalšími faktory, jako jsou stanoviště, půda, podnebí, ročník, výnos, ošetřování vinice a zralost plodů. Velmi významné postavení hraje podnož a ušlechtilá odrůda. Agrotechnické zásahy, jako je řez, regulace násady hroznů v době vegetace a částečné odlistění zóny hroznů, představují ústřední postavení v moderním managementu produkce. Sklizeň kvalitních hroznů v optimální úrovni zralosti a v dobrém zdravotním stavu je další krok v produkci kvalitních vín. Určení nejlepšího termínu sklizně vyžaduje pečlivé ohodnocení zralosti hroznů. Management kvality proto svými postupnými kroky směřuje k dosažení konečného cíle, kterým je kvalitní hrozen a dobré víno.

Moderní vinohradnictví je výrazně šetrné k okolnímu prostředí. Respektuje zákonitosti přírody během celého ročního cyklu ošetřování vinic. Důkazem je skutečnost, že většina vinic v České republice se obhospodařuje v systémech integrované anebo ekologické produkce, jejíž hlavním cílem je minimalizovat vnější chemické vstupy při současném dodržení vysoké kvality hroznů. Díky výrazné ekologizaci vinohradnické produkce v České republice disponují hrozny i vyrobená vína vysokým obsahem zdravotně prospěšných látek.

Tato monografie poskytuje ucelený pohled na révou vinnou – jednu z nejušlechtilejších kulturních rostlin na světě. Jejím záměrem je nabídnout moderní pohled na vinohradnictví, který v postupných krocích povede k výraznému úspěchu. Publikace odpovídá na mnoho otázek, se kterými se setkává profesionální vinohradník, ale také amatérský pěstitel při své každodenní práci ve vinici.

Přeji všem, kdo budou tuto knihu číst, aby při pěstování révy vinné našli radost z bohaté a kvalitní úrody, aby se jim práce ve vinici stala koníčkem a životní náplní.

Lednice, červenec 2011 Pavel Pavloušek

1 Vinohradnictví v České republice

Réva vinná (Vitis vinifera L.) je v celosvětovém měřítku ekonomicky nejvýznamnější plodinou. Plocha světových vinic představuje 7,66 mil. ha, z toho největší rozlohu zaujímají vinice v Evropě (57,9 %), následuje Asie (21,3 %) a Amerika (13 %). Mezi deset největších vinařských zemí proto patří především evropské země.

Obr. 1.1 Deset největších vinařských zemí na světě podle plochy vinic (OIV, 2010)

Naše republika se řadí mezi malé vinařské země. Obliba vína a jeho spotřeba však neustále narůstá, což je předpoklad pro další rozvoj vinohradnictví.

V Evropě náleží ČR mezi severně položené vinařské oblasti. Zařazuje se mezi státy s tzv. „cool climate viticulture“, tzn. vinohradnictví chladného podnebí, které však neznamená jenom nižší průměrné teploty ve vegetačním období a častější výskyt period s mrazovými teplotami, ale je spojeno především s příznivými podmínkami pro zrání hroznů. Při jejich dozrávání se zde totiž střídají vyšší denní teploty s nízkými nočními, což pozitivně působí na zrání, zejména na vývoj aromatických a fenolických látek. Vinařské oblasti v ČR se proto vyznačují kvalitními podmínkami pro pěstování révy vinné.

Tuzemské vinice se rozkládají ve dvou vinařských oblastech, tj. v Čechách a na Moravě. V Čechách se nachází pouze malý podíl plochy vinic, hlavně v okolí Kutné Hory, Karlštejna, Polabí a Mostu. Vinařská oblast Čechy zahrnuje dvě podoblasti – Mělnickou a Litoměřickou. Většina plochy vinic ČR se nachází v jižní části Moravy a člení se na podoblast Znojemskou, Mikulovskou, Velkopavlovickou a Slováckou. Celková plocha osázených vinic v ČR má rozlohu 17 358 ha a obhospodařuje ji až 19 248 pěstitelů, což naznačuje značnou oblibu vinohradnictví u nás.

Obr. 1.2 Rozdělení ploch vinic podle podoblastí(MZe ČR, 2010)

Jednotlivé vinice se nachází ve viničních tratích, které přísluší vinařským obcím. V ČR existuje celkem 377 vinařských obcí. Největšími jsou Velké Bílovice, Valtice a Čejkovice. Rozdělení do viničních tratí má v ČR velkou tradici. Již v roce 1948 sestavil Josef Blaha publikaci Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách, která poskytuje cenné informace i pro současné vinohradnictví. K jednotlivým obcím přiřazuje a podrobně představuje viniční tratě – včetně doporučení vhodných odrůd (viz tab. 1.1). Po této rajonizaci vinic u nás následovalo mnoho dalších, až po současné rozdělení viničních tratí.

Obr. 1.3 Katastr viničních tratí na Moravě a v Čechách (BLAHA, 1948)

viniční trať

celková plocha trati (ha)

z toho osázeno révou (ha)

vhodných ještě pro révu (ha)

bonita trati

Malíny

97,14

16,1

15

I.

Staré hory

23,38

7,21

12

I.

Novosady

24,06

7

5

II.

Bezděky

17,8

4

0

III.

Loktušky

32,19

2,15

2

II.–III.

Světlé

19,94

3,1

5

II.–III.

Tab. 1.1 Rajonizace viničních tratí v obci Archlebov (BLAHA, 1948)

Sortiment vhodných odrůd:

I. Ryzlink rýnský, Sylvánské zelené, Neuburské, Frankovka.

II. – III. Chrupka bílá a červená, Portugalské modré, Malingre.

Podnožové odrůdy: Berlandieri × Riparia, Solonis × Riparia 1616C (pro půdy těžké, jílovité a slínovité).

Podle platné vyhlášky 254/2010 Sb. se dnes v Archlebově nachází čtyři viniční tratě: Malíny, Dubová, Panský a Padělky, které vznikly sloučením původních historických viničních tratí. Podobná situace nastala ve většině vinařských obcí.

Jelikož ČR produkuje především odrůdová vína, má zde rajonizace velký význam. V ČR bylo k 1. 12. 2010 registrováno 46 moštových a 9 stolních odrůd a 7 podnoží. Větší rozlohu zabírají vinice pro výrobu vín bílých než červených. Plochy osázené stolními odrůdami jsou malé.

Obr. 1.4 Dvacet nejpěstovanějších odrůd révy vinné v ČR (MZe ČR, 2010)

2 Původ révy vinné a možnosti využití ve šlechtění

2.1 Základní rozdělení a geografickérozšíření rodu Vitis L.

Čeleď Vitaceae L. zahrnuje asi 700 druhů zařazených do 14 rodů. K hospodářsky nejvýznamnějším rodům patří Vitis L. (réva), z okrasného zahradnictví Cissus L., Ampelopsis Planch., Ampelocissus Planch. a Parthenocissus Planch.

Klasifikace rodu Vitis L. byla předmětem sporu mnoha systematických botaniků, šlechtitelů révy vinné i praktických vinohradníků. Botanikové často používali pro několik morfologicky naprosto stejných druhů různé názvy, jejichž počet však několikanásobně převyšoval skutečné množství druhů.

Z pohledu praktického vinohradnictví jsou důležitá zjištění, která učinil již PLANCHON (1887), a na jejichž základě ve své klasifikaci čeledi Vitaceae Juss. a rodu Vitis L. uvádí rozdělení rodu na dva odlišné podrody – Muscadinia a Euvitis.

Oba podrody se od sebe vzájemně odlišují počtem chromozomů – Euvitis (2n = 38) a Muscadinia (2n = 40) – a morfologickými vlastnostmi, viz tabulka 2.1.

podrod  Euvitis

podrod  Muscadinia

- Borka na letorostech se v období zralosti může odlupovat v celých pásech.

- Na letorostech nejsou lenticely.

- Dřevo je měkké s velkými cévami.

- Řez výhonu bývá vždy eliptický, nikdy čtyřúhelníkový.

- Dřeň v uzlech (nodech) přerušuje přepážka (diafragma).

- Dvoj- nebo trojvidličnaté úponky vyrůstají naproti listům a nemají diskovité zakončení k přichycení ke stěně.

- Vegetativní orgány pokrývají vlnaté, štětinkovité nebo speciální typy vlásků.

- Hrozny tvoří mnoho bobulí, které se drží stopky i po dosažení plné zralosti.

- Obsah cukrů a kyselin v bobulích předurčuje hrozny pro čerstvý konzum, výrobu šťáv nebo výrobu vína.

- Semena jsou hruškovitá.

- Listy bývají obvykle dlanité s pěti základními žilkami.

- Letorosty mají nápadné lenticely, borka se neodlupuje.

- Dřevo je tvrdé bez velkých cév.

- Dřevo se vyznačuje malou plochou dřeně.

- Dřeň výhonu není přerušovaná, nemá přepážky.

- Naproti listům vyrůstají jednoduché nebo přerušované úponky bez diskovitého zakončení k přichycení na zdi.

- Vegetativní část rostliny bývá vždy lysá nebo slabě hladká.

- Hrozny tvoří poměrně málo bobulí, které dozrávají nestejnoměrně a opadávají jedna po druhé po dosažení zralosti.

- Dužnaté bobule s malým množstvím šťávy mohou být konzumovány čerstvé, kvůli nízké koncentraci cukru nejsou vhodné pro výrobu vína.

- Semena jsou loďkovitá.

- Listy slabě laločnaté nebo bez zřetelných laloků mívají vždy dlanitý tvar.

Tab. 2.1 Morfologické rozdíly mezi podrody Muscadinia a Euvitis (BOUQUET, 1980 a GALET, 1998)

Podrod Muscadinia obsahuje pouze tři druhy – Muscadinia munsoniana, rozšířený od východního pobřeží USA až k Mexiku, málo známý druh Muscadinia popenoi, nalezený v Mexiku, a nejvýznamnější Muscadinia rotundifolia zdomácnělý na jihovýchodě USA.

Divoký botanický druh Muscadinia rotundifolia se využívá v praktickém vinohradnictví a při šlechtění révy. Je vysoce rezistentní k mnoha patogenům.

Botanické druhy patřící do podrodu Euvitis byly nalezeny ve třech význačných genových centrech – severoamerickém, východoasijském a euroasijském. Z pohledu pěstování révy je nejdůležitější skupina euroasijská, právě do ní se totiž réva vinná řadí.

Réva vinná (Vitis vinifera L.), v celosvětovém měřítku druh nejrozšířenější, se dělí na dva poddruhy (lat. subspecie). Prvním je ušlechtilá réva vinná – Vitis vinifera subsp. vinifera (nebo sativa) označovaná také jako „evropská réva vinná“. Druhý poddruh představuje divoká forma nazývaná lesní réva – Vitis vinifera subsp. silvestris (nebo sylvestris). Oba poddruhy lze odlišit především podle morfologických znaků, viz tabulka 2.2.

lesní réva vinná

ušlechtilá réva vinná

pohlaví

dvoudomé

jednodomé

stanoviště

vlhké půdy

suché půdy

kvetení

začátek května až začátek června

polovina května až polovina června

tvar bobule

malá, kulatá nebo zploštělá

velká a podlouhlá

kmen

často rozvětvený, tenký, kůra se odděluje ve velmi dlouhých tenkých proužcích

silná kůra se odděluje v širších

a souvislejších proužcích

semena

malá, zaoblená, vyšší poměr mezi šířkou a délkou (> 0,7)

velká, hruškovitý tvar, nižší poměr šířky a délky (< 0,6)

hrozen

malý, kulovitý až kuželovitý, nepravidelná násada a nerovnoměrná zralost bobulí v hroznu

velký, podlouhlý, kompaktní,

rovnoměrná zralost bobulí v hroznu

listy

malé, obvykle hluboce trojlaločnaté, řapík krátký a tenký

velké, výrazněji vykrajované, řapík silný, lysý

Tab. 2.2 Morfologické rozdíly mezi lesní a ušlechtilou révou vinnou (OLMO, 1976)

Lesní réva pochází z malé populace, která se později rozšířila od Španělska a severní Afriky na západě až po střední Evropu a Kavkaz na východě. Domestikace révy lesní znamenala přechod k oboupohlavním druhům a odrůdám, a proto je tento poddruh považován za předka dnešních odrůd. Během domestikace docházelo k morfologickým a fyziologickým změnám, které se týkaly velikosti a kvality bobulí i hroznů, větší a pravidelné plodnosti a vyšší cukernatosti hroznů (ZECCA aj., 2009).

Klasifikaci révy vinné, která je v současné době nejpoužívanější, vytvořil NEGRUL (1946). Odrůdy rozčleňuje do ekologicko-geografických skupin podle podmínek jejich vývoje a charakteristických morfologických a biologických vlastností. Odrůdy Vitis vinifera subsp. sativa dělí na tři skupiny (lat. proles) – proles occidentalis (skupina západní), proles orientalis (skupina východní) a proles pontica (skupina černomořská).

Velký počet druhů patřících do podrodu Euvitis se nachází také v severoamerickém a asijském genovém centru.

Severoamerická skupina představuje asi 30 druhů, některé jsou hospodářsky významné. Většina jich dlouhodobě roste v neustálém kontaktu s původci plísně révy, padlí révy a révokazem. Během evolučního vývoje si proto tyto druhy vytvořily proti uvedeným houbovým chorobám a révokazu rezistentní mechanismy.

Hybridy původně pěstované v USA vznikly z Vitis labrusca. I navzdory jejich charakteristické „fox“ vůni (označované jako liščina) a chuti připomínající jahody se využívají jako moštové i stolní odrůdy. V ČR patří k nejznámějším odrůda Isabella, Concord, Noah nebo Delaware, ale také novější Alden nebo Remaily seedless.

Moderní šlechtění odrůd se zvýšenou rezistencí vůči houbovým chorobám využívá druh Muscadinia rotundifolia. Americké druhy Vitis berlandieri, Vitis riparia, Vitis rupestris, Vitis cinerea a Vitis aestivalis umožnily vznik mnoha podnoží a přímoplodých hybridů Seibela a Seyve-Villarda.

Jedno z hlavních genových center asijských druhů představuje Čína. Čínské druhy Vitis spp. se vyznačují mnoha pozitivními vlastnostmi, včetně rezistence k hlavním houbovým chorobám, a dobrou kvalitou hroznů. Z Číny pochází více než 35 druhů. Jejich bobule nemají nežádoucí „fox“ vůni ani chuť, která se vyskytuje u jmenovaných amerických odrůd.

Významným asijským druhem je rovněž amurská réva – Vitis amurensis Ruprecht. Vitis amurensis se ukázal jako genetický zdroj disponující nejen vysokou mrazuvzdorností, ale rovněž malou citlivostí vůči plísni révové, dobrou akumulací cukrů a ranou dobou zrání.

Obr. 2.1 Vitis amurensis – list

Proles orientalis

Proles pontica

Proles occidentalis

- mnoho odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

- dlouhé vegetační období a velmi nízká mrazuodolnost

- většinou odrůdy stolního typu, jen málo jich je vhodných pro výrobu vína

- Terbaš, Tavkveri, Muscat bělyj, Chasselas, Tajfi, Nimrang, Katta Kurgan, Kišmiš bělyj

- hodně odrůd částečně bezsemenných, některé bezsemenné

- relativně mrazuodolné

- vhodné pro výrobu vína a jako stolní odrůdy

- Rkaciteli, Saperavi, Mcvane, Puchljakovskij, Korintka bílá, Volské oko, Furmint, Banátský ryzlink, Kadarka, Ezerjó, Lipovina, Plavac

- kratší vegetační období a vysoká mrazuodolnost

- většina odrůd je určena pro výrobu vína

- Gamay, Tramín, skupina burgundských odrůd, Cabernet Sauvignon, Merlot, Semillon, Carignan, Malbec

Tab. 2.3 Typy odrůd podle ekologicko-geografických skupin (NEGRUL, 1938, LEVADOUX, 1956 a JACKSON, 2000)

2.2 Využití rodu Vitis L. ve šlechtění révy vinné

Révu vinnou ohrožují některé houbové choroby, zejména plíseň révy Plasmopara viticola [(Berk. & M. A. Curtis) Berl. & De Toni], padlí révy (Erysiphe necator Schwein.) a mšička révokaz (Dactulosphaira vitifoliae Fitch.). K zajištění kvalitní sklizně hroznů slouží intenzivní aplikace pesticidů, avšak s ohledem na životní prostředí se vyvíjejí vhodnější pěstitelské postupy. Jedním z nich je tvorba kvalitních odrůd, které jsou k uvedeným patogenům geneticky odolné. Proto se rezistentní znaky amerických a asijských druhů (Vitis spp.) kombinují s geny kvality vína evropské révy vinné (Vitis vinifera L.). Tuto myšlenku, která ovlivnila budoucí šlechtění révy vinné, formuloval již v roce 1878 francouzský vědec Alexis MILLARDET.

Ve vztahu k patogenům se rostliny považují za citlivé nebo rezistentní. Rostlinu lze označit za citlivou, jestliže určitý patogen může vyvolat příznaky choroby. Pokud se příznaky neprojevují, jde o rostlinu rezistentní. Ve vztahu k révokazu nebo plísni révy patří k citlivým většina odrůd Vitis vinifera L.

Jelikož se réva vinná pěstuje ve vinici často více než 25 let, je pro ni získání trvalé nebo alespoň částečné rezistence důležité.

Houbové choroby a škůdci révy vinné se vyskytují v mnoha formách po celém světě. Šlechtitelé se proto snaží o dosažení nehostitelské rezistence, tj. rezistenci ke všem možným formám určitého patogenu.

V pěstitelské praxi se často uvádí termín tolerance nebo polní rezistence. U tolerantní rostliny sice dojde ke kontaktu hostitele (révy vinné) a patogenu, choroba však nepropukne a není ovlivněn ani růst, výnos či kvalita. Polní rezistenci lze pozorovat v přirozených podmínkách.

Indukovaná, tj. získaná rezistence představuje obranné mechanismy aktivní pouze při infekci. Jedná se např. o rychlé odumírání rostlinných buněk (tzv. hypersenzitivní reakce – HR), tvorba fytoalexinů (rostlinných antibiotik) nebo proteinů souvisejících s patogenezí (pathogenesis related – PR).

Hypersenzitivita způsobí po napadení patogenem abnormálně rychlé odumření rostlinného pletiva a houba nebo škůdce nemůže na rostlině dál přežívat, souvisí (koreluje) proto většinou s rezistencí rostliny. Ve vztahu k plísni révy se může hypersenzitivní reakce projevovat dvěma způsoby – ve formě malých (tečkovitých) nekróz, nebo větších nekrotických skvrn o průměru menším než 1 cm. Oba příznaky se vyznačují nulovou nebo minimální sporulací patogenu. Tečkovité nekrotické reakce se objevují také u podnoží napadených révokazem, např. u podnože Börner.

Obr. 2.2 Tečkovitá hypersenzitivní reakce u podnože Börner

Obr. 2.3 Hypersenzitivní reakce ve formě nekrotických skvrn

Sloučeniny nazvané fytoalexiny vytváří buňky hostitelské rostliny jako reakci na infekci patogenem. Pro révu vinnou jsou nejvýznamnější skupinou těchto látek stilbeny.

Zapojení světového genofondu kulturních rostlin do šlechtitelského procesu je nezbytnou podmínkou úspěšné realizace šlechtitelských programů pro vznik nových odrůd. Rozmanitost genofondu umožňuje spojovat v jednom genotypu vlastnosti, které byly vytvořeny v průběhu evoluce v různých ekologicko-geografických skupinách (VOLYNKIN, 2009).

MAUL (2010) uvádí zajímavý přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis v tab. 2.4.

Severní Amerika

Evropa

Východní Asie

abiotické stresové faktory

mráz

V. riparia Michaux

V. vinifera L.

V. amurensis Rupr.

sucho

V. rupestris Scheele, V. moniticola Buckley, V. acerifolia Rafinesque

V. vinifera L.

V. yeashanensis Chen

vápno

V. berlandieri Planch.

V. vinifera L.

biotické stresové faktory

mšička révokaz (Dactulosphaira vitifoliae)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. berlandieri Planch., V. cinerea Engelmann, V. champinii Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux

plíseň révy (Plasmopara viticola)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, V. labrusca L., V. lincecumii Buckley, Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch., V. aestivalis Michaux

V. ficifolia Bunge, V. yeashanensi Chen, V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var cyanocarpa Gagnep., V. pseudoreticulata Wang

padlí révy (Erysiphe necator)

V. aestivalis Michaux, V. riparia Michaux, V. cinerea Engelmann, V. berlandieri Planch., Muscadinia rotundifolia Michaux, V. champinii Planch.

V. amurensis Rupr., V. ficifolia Bunge, V. romaneti Romanet du Caillaud, V. piasezkii Maximovicz,V. davidii (Romanet du Caillaud) Föex, V. davidii var. cyanocarpa Gagnep.

šedá hniloba hroznů révy (Botrytis cinerea)

V. riparia Michaux, V. rupestris Scheele, Muscadinia rotundifolia Michaux

V. vinifera L.

bakteriální nádorovitost (Agrobacterium)

V. riparia Michaux

V. amurensis Rupr.

Pierceho choroba

V. arizonica Engelmann

Tab. 2.4 Přehled zdrojů rezistence k abiotickým a biotickým stresovým faktorům v rámci rodu Vitis (MAUL, 2010)

Využití molekulární genetiky umožnilo identifikaci genů rezistence a jejich využití ve šlechtění révy na odolnost vůči chorobám a škůdcům.

Patrně nejdůležitějším zdrojem rezistence k houbovým chorobám a škůdcům révy je druh Muscadinia rotundifolia, u většiny křížení se však v počátcích šlechtění projevovala vysoká sterilita hybridů (OLMO, 1971).

V roce 1919 šlechtitel L. R. DETJEN ze Severní Karolíny vyšlechtil první mezidruhový hybrid Vitis vinifera × Muscadinia rotundifolia s využitím odrůdy Vitis vinifera Malaga jako samičího rodiče (DETJEN, 1919). Jeden z potomků – NC 6-15 – byl později využit jako rezistentní rodič v řadě zpětných křížení s odrůdami V. vinifera.

Do dědičnosti rezistence k padlí révy u Muscadinia rotundifolia hlouběji pronikl teprve BOUQUET (1986). Zjistil, že se rezistence řídí jedním dominantním lokusem (jedním konkrétním místem genu na chromozomu). Tento lokus nazval Run1 (Resistence to Uncinula necator 1) a realizoval zpětná křížení s Vitis vinifera, aby tento lokus do genomu révy vinné přenesl. Dědičnost rezistence v hybridech odvozených od Muscadinia rotundifolia hodnotili PAQUET aj. (2001) a ve všech populacích prokázali segregaci znaků rezistence k padlí révy v poměru 1 : 1 (citlivé : rezistentní). Objev monogenní rezistence vůči padlí a znalost štěpného poměru tohoto znaku výrazně přispěly ke zrychlení šlechtění.

Následující studie identifikovaly u Muscadinia rotundifolia další rezistentní lokusy označené Rpv1 (Resistence to Plasmopara viticola 1) na chromozomu 12 (BARKER aj., 2005) a rovněž Rpv2 (Resistence to Plasmopara viticola 2) na chromozomu 18.

Obr. 2.4 Kříženec s využitím Muscadinia rotundifolia

Hledání genů rezistence postupovalo také u odrůd evropské révy vinné. Např. FILIPENKO a STIN (1977) publikovali rezistenci k padlí révy u odrůdy Vitis vinifera Dzhandzhal kara. Později HOFFMANN aj. (2008) zjistili přítomnost jednoduché dominantní alely, tj. konkrétní varianty genu, označené Ren1 (Resistence to Erysiphe necator 1) u odrůdy Kishmish vatkana a COLEMAN aj. (2009) u odrůdy Dzhandzhal kara. Objev genu Ren1 otevřel nové příležitosti v konvenčním šlechtění, neboť může být během jedné generace zapojen do nového potomstva, aniž by narušil čistotu genomu V. vinifera.

patogen

gen rezistence

autor

plíseň révy

Rpv1 – Muscadinia rotundifolia

MERDINOGLU aj. (2003)

Rpv2 – Muscadinia rotundifolia

WIEDEMANN-MERDINOGLU aj. (2006), BELLIN aj. (2010)

Rpv3 – Regent

Rpv3 – Bianca

WELTER aj. (2007), BELLIN aj. (2009)

Rpv4 – Regent

WELTER aj. (2007)

Rpv5 – Vitis riparia

MARGUERIT aj. (2009)

Rpv6 – Vitis riparia

MARGUERIT aj. (2009)

Rpv7 – Bianca

BELLIN aj. (2009)

Rpv8 – Vitis riparia

MOREIRA aj. (2010)

Rpv9 – Vitis riparia

MOREIRA aj. (2010)

Rpv10 – Vitis amurensis

SCHWANDER aj. (publikace v přípravě)

padlí révy

Ren1 – Kishmish vatkana, Dzhandzhal Kara

HOFFMANN aj. (2008), COLEMAN aj. (2009)

Ren2 – Illinois 547-1

DALBO aj. (2001)

Ren3 – Regent

WELTER aj. (2007)

Ren4 – Vitis romanetii

RAMMING aj. (2011)

Run1 – Muscadinia rotundifolia

BOUQUET (1986), PAUQUET aj. (2001)

révokaz

Rdv1 – Börner

HAUSMANN aj. (2010)

Tab. 2.5 Souhrn doposud zmapovaných genů rezistence k houbovým chorobám a škůdcům (zdroj: www.vivc.de)

Gen rezistence Rpv3 (Resistence to Plasmopara viticola 3) byl poprvé identifikován při mapování populace hybridů Regent × Frankovka (FISCHER aj., 2004). BELLIN aj. (2009) soudí, že za odolnost odrůdy Bianca k Plasmopara viticola odpovídá také jeden dominantní gen. Tato rezistence se shoduje s Rpv3 odrůdy Regent. Rezistentní alela Rpv3 vyvolá hypersenzitivní reakci do 48 hodin po inokulaci (naočkování) listů a výsledkem jsou nekrotické skvrny, které lze považovat za fenotypový projev alely Rpv3.

Předmětem zkoumání je samozřejmě i odolnost révy vůči révokazu. Nová podnožová odrůda Börner (V. riparia × V. cinerea) vykazuje po napadení révokazem hypersenzitivní reakci s lokálními nekrózami (VAN HEESWIJCK aj., 2003), které vedou k vysoké nebo absolutní rezistenci. Existuje předpoklad, že se tento znak přenáší od Vitis cinerea (ZHANG, aj., 2009). Odrůda Börner dokonce disponuje vysokou odolností kořenů ke všem formám révokazu, které se kdy testovaly (SCHMIDT a RÜHL, 2003, SCHMIDT aj., 2003). Gen rezistence k révokazu zjištěný u podnože Börner byl označen jako Rdv1 (HAUSMANN aj. 2010) a tyto závěry mohou být rovněž využitelné v praktickém šlechtění.

Získané poznatky umožňují při vícenásobném křížení přenášet geny rezistence do jednoho genotypu a zefektivnit tak šlechtitelský proces.

Obr. 2.5 Regent – zdroj genů rezistence Rpv3, Rpv4 a Ren3

Obr. 2.6 Bianca – zdroj genů rezistence Rpv3 a Rpv7

Obr. 2.7 Börner – zdroj genu rezistence Rdv1

Table of Contents

Úvod

1 Vinohradnictví v české republice

2 Původ révy vinné a možnosti využití ve šlechtění

2.1 Základní rozdělení a geografickérozšíření rodu Vitis L.

2.2 Využití rodu Vitis L. ve šlechtění révy vinné

3 Odrůdy révy vinné

3.5 PIWI odrůdy

4 Morfologie a fyziologie révy vinné

4.2 Dřevnaté části révového keře

5 Biochemie zrání hroznů

5.4 Složení bobule a význam pro kvalitu hroznů

5.4.7 Fenolické látky v hroznech

6 Stanovení termínu sklizně hroznů

6.2 Základní kvalitativní parametry hroznů

8 Produkční systémy ve vinohradnictví

8.2 Integrovaná produkce ve vinohradnictví

9 Výběr stanoviště pro pěstování révy vinné

9.3 Základní klimatické faktory stanoviště pro pěstování révy vinné

9.4 Bioklimatické koeficienty využívané při výběru stanoviště

10 Rozmnožování révy vinné

10.5 Způsoby roubování révy vinné

10.6 Význam klonů ve vinohradnictví

11 Management kvality ve vinohradnictví

12 Výsadba révy vinné

12.3 Volba směru řad a sponu výsadby

12.4 Výběr podnoží pro výsadby

12.5 Příprava půdy před výsadbou

12.6 Výsadba révy vinné

12.7 Výstavba opěrné konstrukce

13 Pěstitelské tvary

13.2 Nízké vedení révy vinné

13.3 Střední vedení révy vinné

13.4 Vysoké vedení révy vinné

13.5 Nové pěstitelské tvary pro révu vinnou

14 Ošetřování révy vinné v prvních letech po výsadbě

14.3 Postup zapěstování pěstitelského tvaru

15 Zimní řez révy vinné

15.6 Praktické zásady zimního řezu

16 Zelené práce u révy vinné

16.6 Částečné odlistění zóny hroznů během vegetace

16.7 Regulace násady hroznů během vegetace

16.7.2.1 Regulace květenství před kvetením

17 Ošetřování půdy ve vinici

17.4 Systémy ozelenění půdy ve vinicích

17.5 Rostliny využívané k ozelenění vinic

17.9 Ošetřování příkmenného pásu ve vinicích

18 Výživa a hnojení révy vinné

18.2 Rozdělení a význam živin pro révu vinnou

18.2.2 Význam makroprvků pro révu vinnou

18.2.3 Význam mikroprvků pro révu vinnou

18.3 Půdní a listová analýza

18.3.1 Půdní rozbor

18.4 Půdní živiny a faktory ovlivňující jejich příjem révou vinnou

18.6 Hnojení minerálními hnojivy

18.8 Abiotické poruchy u révy vinné

18.8.1 Abiotické poruchy spojené s výživou révy vinné

18.8.2 Abiotické vlivy spojené s negativními faktory prostředí

19 Závlaha révy vinné

19.7 Další možnosti využití doplňkové závlahy ve vinohradnictví

20 Choroby a škůdci u révy vinné

20.1 Virové choroby u révy vinné

20.2 Bakteriální choroby u révy vinné

20.3 Fytoplazmy u révy vinné

20.4 Houbové choroby u révy vinné

20.4.4 Ostatní hniloby na hroznech

20.4.10 Ontogenetická rezistence k houbovým chorobám

20.5 Škůdci u révy vinné

20.5.1 Roztoči u révy vinné

20.5.2 Hmyzí škůdci u révy vinné

20.6 Háďátka u révy vinné

20.7 Rozdělení a klasifikace prostředkůna ochranu rostlin

20.8 Možnosti využití prognózy a signalizace v ochraně révy vinné

21 Sklizeň hroznů