Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy budetrestně stíháno.

Mgr. Zuzana Pospíšilová

Výlet do Pekla (ukážka)

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4644. publikaci

Ilustrace Jana Valentovičová

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Vydání 1., 2012

© Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Illustration © Jana Valentovičová

ISBN 978-80-247-4034-8 (tištěná verze)

ISBN 978-80-247-7587-6 (elektronická verze ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-7588-3 (elektronická verze ve formátu EPUB)

Předmluva

Když paní učitelka dětem oznámila, že pojedou na školní výlet do Pekla, byli všichni překvapení. Děti si hned představily opravdové peklo s umouněnými čerty. Některé se bály, jiné se těšily, ale paní učitelka vysvětlila, že jedou do městečka, které se sice jmenuje Peklo, ale s čerty nemá nic společného.

Tehdy ještě nevěděla, jak moc se mýlí. Lukáš, Marek, Vojta a Alice se totiž do opravdového pekla na vlastní oči podívali. Měli štěstí, že narazili na hodného čertíka, jinak by se už z pekla nikdy nevrátili.

A co vy, milí čtenáři, vy už jste v pekle někdy byli? Že ne? Tak se společně s hrdiny této knížky vydejte vstříc čertovskému dobrodružství.

Odměna

Paní učitelka dnes vešla do třídy ještě o něco veseleji než jindy. „Mám pro vás překvapení,“ řekla tajemně.

„Ach jo, zase další diktát?“ zašklebil se Oliver.

Paní učitelka zavrtěla hlavou. Nenechala žáky dál hádat. Řekla jim to sama. „Milé děti, protože jste byly moc šikovné a hodně jste se toho naučily, pojedeme na školní výlet.“

„Jupí, hurá, paráda,“ ozývalo se z lavic.

„A kdy?“ chtěla vědět Natálka.

„Už za dva týdny. Budeme tam dokonce dvě noci spát. Pojedeme na třídenní výlet!“ oznámila paní učitelka. Nadšení nebralo konce. Kluci vyskakovali z lavic a holky radostí skoro pištěly.

Když paní učitelka děti utišila, s úsměvem se zeptala: „Nikoho nezajímá, kam pojedeme?“

„Kam? Kam pojedeme?“ ptali se jeden přes druhého.

„Pojedeme se podívat do Pekla,“ řekla významně paní učitelka. V tu ránu bylo ve třídě ticho. Někteří si mysleli, že si z nich paní učitelka dělá legraci, jiní se trochu báli. V pekle jsou přece čerti, a s těmi je lépe si nezahrávat.

„Do opravdového pekla?“ prolomil ticho Honzík.

Paní učitelka se nepřestávala usmívat. „Ano, je to opravdové Peklo. Ale jiné, než si myslíte. Je to malé městečko, které se jmenuje Peklo. Okolo je krásná příroda. Tam budeme vyrážet na procházky.“

Bylo vidět, jak se některým dětem ulevilo. Bály se, že budou muset spát v pohádkovém pekle se špinavými čerty.

Děti si pak musely do deníčku zapsat všechno o výletě. Kdy se jede, kam se jede a kolik se vybírá peněz. Do konce vyučování už se děti nedokázaly pořádně soustředit. Myslely jen na to, jaké to asi bude v Pekle.

Jede se na výlet!

Dva týdny uběhly jako voda. Konečně nadešel ten toužebně očekávaný den odjezdu.

„Máš sbaleno všechno? Nezapomněl jsi na kapesníky? A ne abys utratil všechny peníze!“

„Jo, mám,“ odsekl Lukáš a dál si jezdil po koberci s autíčkem. Pak si vzpomněl, že by ho mohl i s gumovým dinosaurem přibalit do cestovní tašky.

„Pojď se ještě honem nasnídat!“ popoháněla maminka Lukáše. „Jinak to nestihneme a oni odjedou na výlet bez tebe!“

V jiných rodinách to vypadalo úplně stejně. Rodiče pobíhali po bytě a děti se nemohly dočkat.

Před školou už stál zájezdový autobus a kolem něj postávaly hloučky dětí i dospělých.

„Seřaďte se do dvojic, ať vás spočítám,“ pobídla je paní učitelka, když se zdálo, že už nikdo nechybí.

Děti se seřadily a paní učitelka počítala. „… osmnáct, dvacet, dvacet dva, dvacet čtyři. Nikdo nechybí, můžeme nastoupit do autobusu.“

Děti nastupovaly do autobusu, tatínkové ukládali tašky a kufry do zavazadlového prostoru a maminky mávaly a posílaly vzdušné pusinky.

Autobus nastartoval, když vtom si paní učitelka všimla běžící postavy. Byla to Miluška Chládková. Ráno se nemohla rozhodnout, jaké si vezme oblečení a jaký si vyrobí účes, aby se klukům líbila.

„Stát!“ zavelela paní učitelka. „Jak je to možné? Vždyť jsem vás napočítala dvacet čtyři.“

„Prosím,“ přihlásila se Adélka. „Čejku jste počítala dvakrát. On totiž z první řady přeběhl znovu do poslední!“

Paní učitelka byla vyvedená z míry. Když nasedla i Miluška, znovu děti přepočítala na sedadlech. To bylo jistější.

Nikdo nechyběl, tak mohli vyrazit. Cestou si opakovali písničky, které se naučili v hudební výchově.

Table of Contents

Předmluva

Odměna

Jede se na výlet!