Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována a šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Ros Taylor

Sebedůvěra v práci (ukážka)

Jak ji získat a posilovat

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Přeloženo z anglického originálu knihy Ros Taylorové CONFIDENCE

AT WORK: GET IT, FEEL IT, KEEP IT, vydaného nakladatelstvím

Kogan Page Limited ve Velké Británii a USA v roce 2011.

First published as CONFIDENCE AT WORK: GET IT, FEEL IT,

KEEP IT by Ros Taylor. First published in Great Britain and the

United States in 2011 by Kogan Page Limited.

© Ros Taylor, 2011

All rights reserved

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4750. publikaci

Překlad Ivana Sýkorová

Odpovědná redaktorka Mgr. Andrea Bláhová

Grafická úprava a sazba Eva Hradiláková

Počet stran 192

První vydání, Praha 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a.s.

Czech Edition © Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Design © Eva Hradiláková

Cover Photo © fotobanka allphoto

ISBN 978-80-247-4276-2

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7896-9 pro formát PDF

ISBN 978-80-247-7897-6 pro formát EPUB

Věnováno mému manželovi Johnu Youngovi

O autorce

Ros Taylor je přední britská psycholožka, výkonná koučka, úspěšná podnikatelka, uznávaná autorka, vystupující v rozhlase i televizi. Pro stanici BBC natočila seriál Zóna sebedůvěry a objevila se také v seriálu stanice BBC1 Krotitelé podvodů. Jako populární psycholožka a poradkyně vystupovala v pořadech stanic BBC, ITV, Channel 4 a Sky News a pravidelně publikuje v celostátním tisku i časopisech. Deník Independent on Sunday ji označil za jednu z nejlepších kouček v Británii. Ross vyučuje jako externí profesorka na Strathclyde Business School.

www.rostaylorgroup.com

Než začneme

Milí čtenáři,

nejlépe se učíme prostřednictvím příběhů a i já bych se moc ráda poučila z vašich příběhů o sebedůvěře.

Zajímá mě vaše cesta k sebedůvěře v práci. Dospěli jste k nějakému zlomovému bodu? Přinesla vám pochopení některá z teorií? Pomohla vám určitá zkušenost více si věřit? Zúčastnili jste se kurzu, kde jste se naučili, jak sebedůvěru získat? Podělte se o své zkušenosti, ráda si je vyslechnu a předám je i ostatním. Osobní příběhy jsou inspirující a dávají naději na změnu a úspěch.

Možná máte své vlastní tipy, jak získat sebedůvěru v práci, možná jste zvládli nějakou velkou výzvu, a v důsledku toho jste dnes mnohem sebejistější než dřív.

Napište mi na můj blog na adrese www.rostaylorgroup.com. Na vaše podněty vám ráda odpovím. Rovněž se zde s vámi o své zkušenosti podělí ostatní návštěvníci blogu.

I já sama jsem stále na cestě k sebedůvěře v práci, protože život stále přináší nové výzvy. Sebedůvěru tak můžeme budovat společně.

Přeji vám, ať se vám kniha dobře čte, a těším se, že se brzy ozvete.

S pozdravem

Ros

Sebedůvěra začíná zde

Jestliže byla někdy sebedůvěra v práci důležitá, pak je to právě nyní. V době, kdy je společnost drcena důsledky rizikových hypoték, kdy je stále obtížnější prosadit se na trhu, kdy pracovních míst ubývá, a přitom se na ně hlásí více uchazečů, nám mohou být schopnosti spojované se sebedůvěrou užitečnější víc než kdykoliv v minulosti. Díky spolupráci s manažery jsem si uvědomila, že v dnešním světě potřebuje člověk mnohem více sebedůvěry, aby byl úspěšný a mohl vést tým, oddělení nebo firmu.

Mám už něco za sebou a vím, že sebedůvěra je jako cesta. Není to jen série rychle účinkujících návodů, které uplatníte, a tím to pro vás skončí. Sebedůvěra je průběžně se vyvíjející stav mysli a práce na celý život. Rozhodla jsem se oslovit různé osobnosti, s nimiž jsem přišla do kontaktu během jednoho měsíce, a požádat je, aby mi vyprávěly příběhy o své cestě k sebedůvěře. Nyní vám je předkládám v této knize, Sebedůvěra v práci.

I já jsem se musela změnit. Bývala jsem stydlivý jedináček a vždy jsem si přála být raději někým jiným. Dnes jsem mnohem šťastnější, protože jsem konečně sama sebou. Ve vlastním zájmu jsem vyhledávala různé teorie a techniky, které by mi pomohly získat více sebedůvěry. A později, už jako psycholožka, jsem je předávala svým klientům. Upřímně věřím, že pokud byly metody účinné v mém případě, pak by určitě mohly pomoci i vám.

Tato kniha je tedy o tom, jak získat vysokou míru sebedůvěry, která vám zajistí profesní růst a umožní vám stát se lídrem, jakého ostatní s důvěrou následují. Kniha je také o mé cestě k sebedůvěře – popisuji zde náhledy a teorie, k nimž jsem dospěla, abyste z nich mohli vycházet, jakmile se vydáte na svou vlastní cestu.

Účastnila jsem se závěrečného ceremoniálu svého kurzu vedení lidí, který právě absolvoval tým vedoucích vědeckých pracovníků. Ve finále dostali za úkol vystoupit před pozvanými hosty, viceprezidenty společnosti, s prezentací na téma, co se v kurzu naučili. Všichni bez výjimky hovořili se sebereflexí, zasvěceně, byli zábavní a popisovali, jak nově získané schopnosti změnily jejich vůdcovský styl i celý život. Jednalo se o roční kurz, jehož náplní byla výuka formování osobnosti, hloubkové analýzy významu vůdcovství ve firemním světě a také schopností, které by měl lídr mít, aby byl inspirací i pro ostatní. Smáli jsme se, poplakali jsme si, žasli jsme, jak se nové schopnosti zapsaly do životů účastníků kurzu, a byli příjemně překvapeni jednak kvalitou, jednak obsahem jejich prezentací. Když jsem posléze požádala pozvané viceprezidenty o zpětnou vazbu, všichni zmínili jedno slovo – sebedůvěra. Byla jsem zklamaná. Čekala jsem, že podrobněji zhodnotí změnu chování pracovníků nebo že ocení návratnost své investice či alespoň zmíní něco konkrétnějšího než jen jedno slovo – „sebedůvěra“.

Připomnělo mi to dobu, kdy jsem při práci na své knize Rychlá cesta na vrchol vedla rozhovory s osmdesáti řediteli společností. Nejprve jsme vypracovali osobní profil každého z nich, následovalo vyplnění dotazníku, v němž měli za úkol vyjmenovat schopnosti, které je přivedly na vrchol, a dále přišel na řadu otevřený rozhovor, během nějž jsme zkoumali jejich cestu na vysoké posty a k úspěchu. Na závěr jsem se jich stručně ptala, díky čemu jsou tak úspěšní. Příliš často, než aby to byla jen náhoda, zazněla odpověď: „Měl jsem zkrátka štěstí.“ Poté, co si své posty museli vybojovat, prošli si tolika zkušenostmi a stále se museli vzdělávat, připisovali svůj úspěch štěstí?

Jako psycholožka jsem byla celý život přesvědčená, že si svůj osud vytváří každý člověk sám. A přitom tito nesmírně ctižádostiví lidé připisovali svůj postup štěstí! Tehdy jsem samozřejmě svou rozladěnost nedala najevo, ale na několik let jsem pak měla důvod o jejich slovech přemýšlet. Nakonec jsem dospěla k závěru, že s ohledem na svůj úspěšný život mohli tito lidé nabýt dojmu, že jim bylo přáno shůry a také že měli štěstí. Štěstí je podle mne pozitivní stav mysli, který nejenom pomáhá lidem stát se úspěšnými, ale zároveň se dostavuje společně s úspěchem.

Vzpomínám si, jak jsem pro rozhlasovou stanici BBC připravovala rozhovor s manažerem z časopisu Reader´s Digest na téma výzkumu v oblasti společenských nauk. Prozradil mi zajímavou věc. Jakmile čtenáři vyhráli byť i jen malý finanční obnos, změnilo to poměrně výrazně jejich smýšlení o sobě. Stali se vítězi, zbavili se nálepky neúspěchu a začali o sobě říkat, že mají štěstí.

Pocit štěstí je stejného druhu. Abyste dospěli ke šťastnému výsledku, musíte pro to opravdu něco udělat. Štěstí nezaklepe na vaše dveře jen tak samo od sebe. Šup a je to. Jsem šťastný. Stav štěstí a spokojenosti vychází ze spokojených vztahů, uspokojivé finanční situace, dobré práce a smysluplného života.

Domnívám se, že se sebedůvěrou je to stejné. Sebedůvěra je v důsledku, podobně jako radost a štěstí, souhrnem mnoha ingrediencí, mezi něž patří: způsob myšlení, emoční vyrovnanost, zkušenosti, příležitosti, předvídavost, osobnost, vůdcovství, rozhodování, řešení problémů a osobní dovednosti. Sebedůvěru je vždy možné posílit.

Níže uvádím seznam osobností, s nimiž jsem o sebedůvěře rozmlouvala. Jejich komentáře najdete v různých částech této knihy. Nejednalo se o strohý výzkum s pevně danými a kontrolovanými podmínkami, šlo spíše o sérii zajímavých setkání, která jsem „nemilosrdně“ využila ve váš prospěch. Vyzpovídala jsem mladé podnikatele, ředitele velkých společností, lovce talentů, představitele charitativních organizací i přední odborníky na lidské myšlení, jako jsou například Tony Buzan nebo Daniel Goleman. Každý z dotázaných měl na sebedůvěru odlišný názor. Rozcházely se jejich definice sebedůvěry, způsoby, jimiž se podle nich sebedůvěra v práci projevuje, i situace, v nichž se cítili sebejistě.

Ptala jsem se také, na co se při náboru zaměstnanců zaměřují kromě odborných zkušeností, a výsledky vám předkládám v osmé kapitole. Zajímalo mě, čím je kandidáti zaujmou na první dojem, abyste si tyto schopnosti mohli osvojit i vy a získali tak sebedůvěru, která vám umožní zazářit.

Seznam dvaceti účastníků výzkumu

Tony Buzan – vynálezce myšlenkových map

Andi Keeling – vedoucí úseku vzdělávání v Royal Bank of Scotland

Geraldine Gammell – ředitelka Prince´s Trust

Ian McMillan – ředitel CBI Scotland

Peter Lederer – ředitel Gleneagles Hotels

Daniel Goleman – autor knihy Emoční inteligence

Tom DiPuma – lídr v oblasti mezinárodního prodeje

Brian Lang – výkonný kouč a dřívější prorektor univerzity v St. Andrews

Oli Norman – zakladatel reklamní agentury DADA PR

Selma Hunter – viceprezidentka procesní divize Jacobs Engineering

Rosalyn Rahme – náborová konzultantka společnosti Goldjobs

Angela Middleton – náborová konzultantka společnosti Middleton Murray

George Morris – výkonný ředitel společnosti Morris Spottiswood

Philip Rodney – předseda právní firmy Burness Solicitors

profesorka Susan Hart – děkanka Strathclyde University Business School

Fraser Doherty – zakladatel a výkonný ředitel společnosti SuperJam

John Young – environmentalista

Rob MacLachlan – vydavatel časopisu People Management

Tari Lang – výkonná koučka a odbornice na ochranu pověsti

Alan Macdonald – výkonný ředitel společnosti Dawn Group a dostihového závodiště Ayr

Krátký dotazník, který jsem použila, je otištěn níže. Některé z oslovených osobností jej bohužel nevyplnily, například proto, že spěchaly na pódium, kde na ně čekaly stovky posluchačů, nebo musely odjet na jednání představenstva. S některými jsem se setkala na pracovních obědech, kde jsem si musela otázky vybavovat zpaměti a odpovědi jsem zapisovala na zadní stranu jídelního lístku. Měla jsem pocit, že by nebylo společensky přijatelné, kdybych z kabelky rovnou vytáhla dotazník. Omlouvám se tedy, pokud někdo nabyl dojmu, že jsem jej neplánovaně překvapila, ale opravdu stálo za to odpovědi získat.

Zkuste si sami vyplnit dotazník sebedůvěry a test sebehodnocení:

Dotazník sebedůvěry

Jak se projevuje sebedůvěra u druhých lidí? Poznáte ji:

a při prvním setkání?

b ze způsobu myšlení?

c z emocí?

d z jejich chování?

Když najímáte zaměstnance do týmu nebo firmy, čeho si všímáte kromě konkrétní odborné kvalifikace?

Nakolik jste sebejistí, když s vámi někdo vede pohovor?

Kdy jste v sobě poprvé našli odvahu postavit se za své názory a v jaké to bylo situaci?

Kdy se cítíte nejvíce sebejistí?

Kdy se cítíte nejméně sebejistí?

Na kterých oblastech sebedůvěry musíte ještě zapracovat?

Kdybyste v tuto chvíli dokázali být více sebejistí, čeho byste mohli dosáhnout?

Mnohé z odpovědí oslovených osobností na otázky z Dotazníku sebedůvěry najdete v různých částech knihy.

Zajímavé postřehy

Brian Lang byl přesvědčen, že kdyby jeho žena Tari byla ještě sebevědomější, byla by už nebezpečná.

Nadchlo mě přirovnání Toma DiPumy: „Sebedůvěra je, jako když umíte slova písničky.“ Symbolicky popisuje, jak je nutné naučit se vyjadřovat, kdo jsme a co umíme, a mně se to zalíbilo natolik, že jsem je použila jako nadpis kapitoly. Úžasné bylo nepochybně také setkání s Tonym Buzanem i příležitost vyslechnout si jeho názory. Sebedůvěru vnímá jako „radost ze sebe sama“ a také víru, že najdete řešení, ať už vás život postaví do jakékoliv situace. Sám sebe popsal jako intelektuálního delikventa, protože zjistil, že školský systém oceňuje pouze určitý druh inteligence. Jeho kamarád byl skvělý v pozorování ptáků a úžasně rozuměl přírodě, ale protože se ve škole žádný takový předmět nevyučoval, byl vždy jedním z nejhorších žáků ve třídě. Tony byl odhodlaný najít lepší způsob vzdělávání. A jeho myšlenkové mapy rozhodně pomohly většině z nás složit zkoušky, sestavit obchodní plány i napsat knihy!

A na závěr zmíním skvělou poznámku Daniela Golemana: „Falešná sebedůvěra je jako narcistické nafukování schopností.“ Skvěle to sedí na ostentativně arogantní lidi. Na konci našeho rozhovoru jsem se ho zeptala, kdy v sobě poprvé našel odvahu postavit se za své názory, a on mi odpověděl, že to bylo někdy v prvních ročnících školy. Byl přesvědčen, že si přitom vedl velice schopně, pak se ale zamyslel a připustil, že to tak docela možná nebylo.

Test sebehodnocení

Označte výroky, s nimiž souhlasíte:

1

Znám své silné stránky

2

Intuitivně vím, co je pro mě dobré

3

Jsem upřímný/-á

4

Ničeho se nebojím

5

Překonal/-a jsem všechny názory, které mě brzdily

6

Mám o sobě vysoké mínění

7

Neodsuzuji se

8

V životě se mi nyní vše daří bez námahy

9

Dělám jen to, čeho si vážím

10

Nikdy neříkám ostatním, co mají dělat

11

Nebývám netolerantní

12

Nemohu říci, že bych něco nenáviděl/-a

13

Mám se rád/-a

14

Jsem si vědom/-a smyslu svého života

15

Mé myšlenky jsou pozitivní

16

Nikdy ostatní neponižuji

17

S nikým nesoupeřím

18

Inspiruji ostatní

19

Život je radost

20

Vše, co mi bylo dáno, si zasloužím

21

Umožňuji ostatním věřit si a vyniknout

Výsledky testu sebehodnocení

Výsledky čtrnácti respondentů z celkového počtu dvaceti dotázaných. Seřazeno podle nejčastějších odpovědí.

Znám své silné stránky

14

Inspiruji ostatní

13

Intuitivně vím, co je pro mě dobré

12

Mám se rád/-a

12

Mé myšlenky jsou pozitivní

12

Život je radost

11

Jsem upřímný/-á

11

Nikdy ostatní neponižuji

10

Jsem si vědom/-a smyslu svého života

8

Mám o sobě vysoké mínění

8

Vše, co mi bylo dáno, si zasloužím

8

Umožňuji ostatním věřit si a vyniknout

7

Dělám jen to, čeho si vážím

7

Neodsuzuji se

5

Nemohu říci, že bych něco nenáviděl/-a

5

S nikým nesoupeřím

3

Nikdy neříkám ostatním, co mají dělat

2

Překonal/-a jsem všechny názory, které mě brzdily

2

V životě se mi nyní vše daří bez námahy

2

Ničeho se nebojím

1

Nebývám netolerantní

1

Výroky z testu sebehodnocení, které označilo pouze pět nebo méně účastníků ankety, představují oblasti, v nichž se tato skupina vysoce postavených a úspěšných lidí potřebuje nadále rozvíjet. Mnozí uvedli, že se stále hodnotí a občas mají pocit, že nejsou dost dobří. Někteří dále připustili, že soupeření může být i přínosné, pokud nezachází do extrémů, což mi připadá fér. Nelíbí se jim současný trend ve školství, který děti učí, že není vítězů ani poražených. Tvrdí, že život s sebou nutně přináší konkurenci, a čím dříve se děti i dospělí naučí vyrovnat s jejími důsledky, tím lépe.

Téměř nikdo z dotázaných si nemyslel, že se mu v životě daří bez námahy, ale zároveň ani neměl pocit, že by museli meditovat jako jogíni, aby v současném obchodním prostředí dosáhli stavu štěstí. Mnozí respondenti se přiznali, že se občas neubrání a říkají lidem, co by měli dělat, nebo nedokážou být za všech okolností tolerantní. Uvědomují si, že je lepší zvolit přístup kouče a lidi vhodně nasměrovat, nicméně připouštějí, že sami se občas nevyhnou poučování a ovládání. Jedná se rozhodně o oblast, na níž by měla tato skupina zapracovat.

Co se týče strachu, všichni připustili, že současný obchodní svět je plný nástrah, jichž se obávají a každý den s nimi musí bojovat. Strach se dá pravděpodobně zmírnit, jestliže má člověk dostatek sebedůvěry.

Když jsem sledovala výsledky testu sebehodnocení u jednotlivců, všech čtrnáct respondentů dosáhlo nadprůměrných výsledků. Na prvním místě skončil Tony Buzan, autor myšlenkových map, který se ztotožnil se sedmnácti z celkového počtu dvacet jedna výroků, těsně za ním se umístil Rob MacLachlan, vydavatel časopisu People Management, se šestnácti body. Je zřejmé, že pánové své teorie sami praktikují.

Sečtěte si výsledky svého sebehodnocení. Výroky, které jste neoznačili, pro vás představují oblast růstu. Při čtení této knihy se zaměřte obzvláště na tyto oblasti a zapracujte na nich, abyste zvýšili svou sebedůvěru jak v soukromém, tak v pracovním životě.

Tabulky 4.1, 5.1, 9.1, 9.2, 11.1, 19.1 a 19.2 si můžete stáhnout jako dokumenty ve Wordu na internetových stránkách Kogan Page.

Na adrese http://www.koganpage.com/editions/confidence-at-work/9780749461218 otevřete odkaz Additional resources.

ČÁST PRVNÍ

KDO VLASTNĚ JSTE…?

Kapitola první

Osobní přínos v práci

Kdo jste a čím můžete být prospěšní v pracovním světě? Všichni jsme tak zaneprázdnění sněním, že je náročné objektivně posoudit náš jedinečný osobní přínos. Sebeurčení je však nezbytným předpokladem k tomu, abychom si v práci více věřili. Mnozí lidé, s nimiž jsem diskutovala o podstatě sebedůvěry, považovali za jádro sebedůvěry v práci sebeuvědomění.

Daniel Goleman, který se proslavil knihami o emoční inteligenci, mi své postřehy svěřil při nedávné návštěvě Londýna. Je přesvědčen, že sebedůvěra má dvě stránky. Říká: „Zdravou sebedůvěru má člověk s vysokou mírou sebeuvědomění, který dobře ví, v čem je dobrý. Nezdravá sebedůvěra je naproti tomu narcistické přeceňování svých schopností.“ Mně to tedy spíše připadá jako arogance než nezdravá sebedůvěra. Nicméně, neztrácejme čas slovíčkařením.

Selma Hunter, viceprezidentka procesní divize Jacobs Engineering, říká: „Sebedůvěru bych definovala jako pochopení předností i slabých stránek osobnosti a následné zdůraznění těchto předností, aniž je člověk arogantní.“ Selma působí jako jedna z mála žen v muži ovládané technické profesi. Nejenže procesní divizi zakládala, ale podařilo se jí rovněž čtyřnásobně překročit plánované zisky již během prvního roku provozu. Samozřejmě za to byla povýšena na post viceprezidentky.

Brian Lang, někdejší prorektor univerzity v St. Andrews, prohlásil: „Když si věříte ve své práci, víte, že ji odvedete perfektně.“ Brian dobře ví, co to znamená, odvádět perfektní práci, protože byl vedoucím jednoho z nejzajímavějších projektů zaměřených na přestavbu budov pro konkrétní účely v rámci modernizace Britské knihovny v Londýně.

Silné stránky osobnosti

Odpovědi mých respondentů mě přivedly k zamyšlení, v jaké fázi svého života jsem si uvědomila své silné stránky a schopnost odvádět perfektní výkony. Narodila jsem se jako jedináček milujícím rodičům patřícím ke střední třídě. Vlastně jsem neměla ani žádnou představu o tom, kdo jsem, natož abych věděla, čím mohu být prospěšná. Postavení v rámci větší rodiny vám poskytne určité vymezení, protože víte, kam patříte a jaká je vaše role. Já jsem měla naprostou volnost. Neměla jsem žádné hranice, ale ani žádné sourozence, kteří by mi poskytli zpětnou vazbu. Bylo to, jako bych vyrůstala ve vakuu. Věděla jsem o sobě, že jsem hodně výřečná, že ráda zpívám a také že mi dělá velké potíže postavit se z tureckého sedu, což mě v hodinách tělocviku hodně stresovalo. Tyto aspekty osobnosti mi zůstaly dodnes. Nicméně, vzhledem k tomu, že pracuji jako psycholožka, mohu mluvit i zpívat, kdykoliv mám chuť, a naštěstí už nemusím vstávat z tureckého sedu.

Jsem přesvědčena, že právě nedostatek určitého vymezení mě přivedl ke studiu psychologie na univerzitě. Vždy jsem sice toužila dosáhnout vyššího vzdělání, když se však ohlédnu zpět, nevedly mě k výběru školy správné pohnutky. Se svou matkou jsem jezdívala autobusem číslo 10A kolem univerzity v Glasgow. Na rohu budovy bývala kavárna, která se jmenovala Papingo. Mívali tam našlehanou kávu, jak se jí tehdy říkalo, a venku vždycky postávali pohublí studenti s tajemným výrazem ve tváři. Něčím mě přitahovali. Všichni bývali oblečení v černém a vášnivě diskutovali o ezoterických nuancích filozofie nebo politiky; tedy alespoň tak jsem si téma jejich hovoru domýšlela. Celý ten výjev na mě působil až hříšně a opojně. Jak už to tak bývá, v době, kdy jsem začala na zmíněné škole studovat, už kavárnu dávno zrušili, a já jsem se nikdy nedozvěděla, jestli ti výstřední studenti, co mě kdysi tolik přitahovali, diskutovali o existencionalismu nebo jen o tom, jak balit holky. Nejspíš to druhé.

Prahla jsem po intelektuální stimulaci a samozřejmě mě trošku lákala i představa bujarého studentského života, jen jsem pořád netušila, k čemu mi všechno to učení bude. Teprve až ve druhém ročníku jsem si zvolila psychologii jako hlavní obor studia, a co následovalo pak, by se dalo popsat jako cesta Saula do Damašku. Psychologii jsem si zamilovala. Na své cestě jsem se, podobně jako v případě sebedůvěry, nejprve snažila porozumět pomocí psychologie sobě a následně svým klientům. Jak jsem později zjistila, mnozí psychologové i kouči velmi podceňují a málo využívají tuto vstupní analýzu, která zkoumá, jak do sebe vzájemně zapadají jednotlivé aspekty osobnosti. Nicméně tento výzkum podle mne definuje psychologickou intervenci. Psycholog si při zkoumání mysli počíná tak trochu jako „doktor House“ a snoubí praktiky seriálové postavy Hugha Laurieho, inspektora Columba i Sherlocka Holmese.

Na lidském druhu je úžasná jedna věc. Vše, na co myslíme, vše, co cítíme a děláme, je projevem naší pravé povahy, kterou si můžeme představit jako radiový vysílač, šířící kolem sebe vlny signálu. Radiální podstata naší osobnosti umožňuje psychologům zkoumat její různé aspekty pomocí teorií, psychometrických testů, osobnostních profilů a dalších, více symbolických cvičení. Všechny uvedené postupy odhalují rozličné aspekty naší jedinečné podstaty.

V této knize se s vámi chci podělit o teorie i praktické zkušenosti, k nimž jsem dospěla na své cestě za poznáním. Kde to bylo možné, upravila jsem dotazníky a testy tak, abyste se i vy dozvěděli co nejvíce o sobě. Čím lépe poznáte sebe i své silné stránky, tím příjemnější pro vás bude cesta k sebedůvěře.

Geny versus výchova

Své silné stránky, především zájem o lidi a vše, co je v životě pohání a motivuje, jsem si začala v základní rovině uvědomovat během studia na vysoké škole. V psychologických kruzích se tehdy vedly vášnivé debaty na téma, zda charakter člověka určuje více genetická výbava nebo vliv výchovy, přičemž se miska vah nakláněla spíše na stranu výchovy. Byla to doba velkých nadějí, šedesátá a sedmdesátá léta. Skutečnost, že bych mohla mít stejné dispozice jako má matka, která byla schopná dát se do řeči s kýmkoliv, kdo se vyskytl v její blízkosti, pro mě tedy neměla být velkým překvapením. Jednou jsem ji vzala na prohlídku Buckinghamského paláce. Normální lidé projdou všechny místnosti za dvě hodiny. Ne tak má matka. Dávala se do řeči s personálem, neodpustila si oslovit i každičkého sluhu v livreji, a tak jsme palác opouštěly za soumraku po pětihodinové prohlídce. Všichni v paláci byli pochopitelně nadšení, že má někdo o jejich práci takový zájem.

Jindy, při návštěvě Wimbledonu, kdy jsme měly lístky do sektoru na stání, se má matka ocitla na toaletě v královské lóži, a jako by sama byla vznešeného původu, diskutovala o zápase s princeznami Margaret a Alexandrou, zatímco si dámy myly ruce. Vzhledem k tomu, že na podobná setkání byla zvyklá, vůbec ji nenapadlo se mi se svým zážitkem svěřit. Pochlubila se až na cestě domů.

Moje matka je také velmi asertivní. Vždy věděla, co chce, a nekompromisně si za tím šla. Přece nebude v restauraci sedět u stolu vedle toalety. Stalo se již tradicí, že se třikrát i čtyřikrát přesadíme k jinému stolu, než se konečně dostaneme na to správné místo, obvykle u okna. Má matka také mívala ráda zelené banány. Jestliže nebohý banán předčasně zežloutl nebo se na něm nedejbože objevila hnědá skvrnka, vracela ho celá dotčená prodavačce. A já jsem se krčila za krabicemi se zeleninou, abych se hanbou nepropadla. Kolikrát jsem si slibovala, že nikdy nebudu jako moje matka! Nedávno jsem ovšem přecházela přes přechod, když těsně kolem mě prosvištěl londýnský autobus. Minul mě jen o pár centimetrů. Než bys řekl „zelené banány“, klepala jsem na okénko řidiče, klidným hlasem ho kárala za právě spáchaný dopravní přestupek a vysvětlovala mu, že jestli bude s autobusem dál jezdit jako na Grand Prix, mohl by přijít o své oprávnění. Oficiálně jsem se stala svou matkou.

Vzpomínky na dětství

Rozhodně stojí za to, vybavit si vzpomínky na dětství, protože díky nim můžete pochopit, jací skutečně jste a co máte rádi. Jak to souvisí s kariérou? Jestliže se spojíte se skutečnou podstatou své osobnosti, se svými kořeny, vybavíte si rodinné zázemí i dětské sny, pomůže vám to určit oblast, v níž můžete být v pracovním světě přínosem. Pokud si zvolíte zaměstnání, které sice zvládáte, ale je v rozporu s vašimi silnými stránkami, pak budete neustále frustrovaní. Nikdy si neříkejte: „Je to jenom práce, tak je jedno, co budu dělat.“ Práce může být naplňující, může být pro vás výzvou a může rozvíjet vaše schopnosti takovým způsobem, že byste si to nedokázali představit ani v tom nejodvážnějším snu. Vše se odvíjí od sebedůvěry.

Čím víc do své práce dáte ze sebe, tím jedinečnější bude váš přínos a tím rychlejší bude vaše cesta k úspěchu. Když se rozhoduje o povýšení, šéfové obvykle přehlížejí poddajné ovečky a raději podpoří dobrovolníky, kteří se sami o místo aktivně hlásí.

V následujících kapitolách bych se s vámi ráda podělila o své oblíbené teorie z psychologie. Pomohou vám lépe porozumět sobě a tím pádem vám umožní více si věřit i v práci.

KROKY K SEBEDŮVĚŘE V PRÁCI

- Vaše silné stránky se formují již v dětství, lépe je tedy pochopíte, když se ohlédnete zpět do minulosti.

- Podívejte se na své rodiče a uvědomte si, po kom jste zdědili své schopnosti či od koho jste se je naučili.

- Vzpomeňte si na své dětské sny a porovnejte, zda jste na správné cestě k jejich splnění nebo zda jste se vydali za jinými touhami. Naplňují tyto sny vaši touhu po sebedůvěře a úspěchu? Pokud ne, přehodnoťte své cíle.

- Nezastavujte se, hledejte cesty k úspěchu.

Table of Contents

O autorce

Než začneme

Sebedůvěra začíná zde

Seznam dvaceti účastníků výzkumu

Dotazník sebedůvěry

Zajímavé postřehy

Test sebehodnocení

Výsledky testu sebehodnocení

ČÁST PRVNÍ Kdo vlastně jste…?

Osobní přínos v práci

Silné stránky osobnosti

Geny versus výchova

Vzpomínky na dětství

Transakční analýza Erica Bernea

Teorie vlastní účinnosti Alberta Bandury

Naučený optimismus Martina Seligmana

H. J. Eysenck a teorie extroverze–introverze

Teorie chování typu A a typu B podle Friedmana a Rosenmana

Rozmanitost palety života

ČÁST DRUHÁ Značka sebedůvěry

Značka z ptačí perspektivy

Velká očekávání

Naučte se texty

Vaše sebevědomé společenské já

ČÁST TŘETÍ Přesvědčovací schopnosti a sebedůvěra v práci

Příjemný dojem a podobnost

Asociativní myšlení, odměna a vzájemnost

Zdvořilé jednání s problémovými lidmi

Vytrvalost a nadšení

Sebedůvěra při navazování kontaktů

ČÁST ČTVRTÁ Staňte se sebevědomým lídrem

Buďte svědomití

Buďte v pohodě

Buďte odvážní, přicházejte s novými nápady