Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Rožnovská

Ukradená písmenka (ukážka)

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4955. publikaci

Lenka Rožnovská (www.lenkaroznovska.cz)

Ilustrace Katarína Ilkovičová (www.katarinailkovic.com)

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2012

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2012

Cover Illustration © Katarína Ilkovičová

ISBN 978-80-247-4424-7

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-8298-0 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8299-7 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Hop a skok, dva klokani

touží míti vzdělání.

Ve škole se mají k světu,

umí napsat každou větu.

Brašnu nosí na břiše,

v lavici sedí tiše.

Chtějí toho hodně znát,

co je plus a co je krát.

Nejvíc je však baví čtení,

tento um si zvláště cení.

Tak hop, kamarádi, nenechte se klokany zahanbit a hurá do čtení!

Klokan Vendelín

V jedné zahradě za ohradou žije máma klokanice. Ve své kapse nosí malého klokana Vendelína.

Klokan Vendelín je pěkně neposedné zvířátko. V mámině kapsičce dlouho nevydrží. Často z ní vyskakuje. Hned je tu, hned zase tamhle. Máma klokanice s ním má patálii. Každý den mu říká: „Vendelíne, neskákej tolik, unavíš se.“ Ale Vendelín neposlechne. Když může, vyskočí z kapsy. Hop a hop, skáče po zahradě. Už ji zná celou. Ví, kde co roste, ví, o který kámen může zakopnout. Malý nezbeda by chtěl poznat, jaký svět je za ohradou.

Jednou ráno se sluníčku nechtělo vstávat. Máma klokanice také ještě spala. Jen Vendelína už svrběly nohy, chtěl si je protáhnout skákáním. Hup a je z kapsičky venku. Hup a hop. Hup a hop. Hup, hup a skok.

„Páni, já jsem přeskočil ohradu!“ podivil se Vendelín nad svým výkonem.

Už už chtěl na mámu zavolat, ať se podívá, co dokázal, ale pak zakroutil hlavou. „I kdepak, nebudu mámu budit, raději se rozhlédnu po světě.“

Jak si Vendelín usmyslel, tak udělal. Přeskákal zbytek zahrady a malý lesík, až se dostal na cestu, která vedla do vesnice.

I ve vesnici bylo ticho, i tady si ještě lidé nepromnuli oči a nepopřáli dobrého jitra. Ale Vendelínovi to nevadilo, byl jako ve snu. Všechno bylo jiné, nové. A všechno se mu zdálo krásné. Najednou klokan Vendelín uviděl budovu s nějakým nápisem. Kdyby uměl číst, přečetl by si, že je to ŠKOLA.

Budova byla krásně bílá, měla červenou střechu a velké dřevěné dveře. A ty dveře, u všech klokaních skoků, ty dveře byly otevřeny! Pan školník Dobrásek je zapomněl zavřít. Vendelín neváhal ani chviličku. Jako vzorný žáček, co nikdy nezapomene domácí úkol, dvěma skoky zdolal všechny schody.

Hup. Hop. A je ve škole.

Table of Contents

Předmluva

Klokan Vendelín