Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Lenka Rožnovská

Vojta a Pepík Marcipánek

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00  Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 5032. publikaci

Lenka Rožnovská (www.lenkaroznovska.cz)

Ilustrace Jiří Fixl (www.jirifixl.cz)

Odpovědná redaktorka Helena Varšavská

Sazba a elektronická verze Antonín Plicka

Návrh a realizace obálky Antonín Plicka

Počet stran 72

Vydání 1., 2013

Vytiskly Tiskárny Havlíčkův Brod, a. s.

© Grada Publishing, a.s., 2013

Cover Illustration © Jiří Fixl

ISBN 978-80-247-4425-4

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

E-knihu ve formátu EPUB vytvořil Antonín Plicka

ISBN 978-80-247-8085-6 (ve formátu PDF)

ISBN 978-80-247-8088-7 (ve formátu EPUB)

Předmluva

Ahoj, jmenuji se Vojta. Mám kalhoty se záplatou. A mám kamaráda Pepíka. Je z marcipánu. Společně jsme napravili hlavu tlusté Vendelíně.

Jéje. Vy mi asi nerozumíte. Nevadí, jestli chcete, všechno vám budu vyprávět hezky od začátku. Stačí otočit na další stránku.

Já, upovídaný Vojta

Konečně zazvonilo. Zvonek, který ohlašuje konec vyučování, mi v uších zní jako hudba z rajské zahrady. Sbalil jsem si všechny věci do aktovky. Ještě jednou jsem se podíval pod lavici. A vida, zapomněl jsem si vzít početník. Rychle jsem si ho přibalil. Máme do něho napsat domácí úkol. Samé lehké příklady. Zatím sčítáme a odečítáme do dvacítky. To je pro šikulu, jako jsem já, hračka. To zvládnu vypočítat během chvilky a ještě přitom stihnu posvačit.

Abyste rozuměli, mít úkol a snězenou svačinu jsou dvě podmínky, které musím splnit, než jdu ven. Nevím, jak je to u vás, ale moje máma, by se na mě dost zlobila, kdyby zjistila, že jsem nesvačil.

„Vojtíšku, jsi jak za groš kudla, tintítko, drobek ze skrojku chleba, foukne a odletíš mi kdovíkam,“ říkává mi máma, když se s jídlem moc loudám.

Je pravda, že mě není na výšku, ba ani na šířku moc. Ve třídě jsem nejmenší ze všech. Minulý rok byla nejmenší Verunka Bimová, ale ta se o prázdninách přestěhovala. Takže teď jsem v tělocviku při nástupu poslední v řadě já. Ale mně to nevadí. Já jsem se sebou spokojen.

Být malý má své výhody. Při vybíjené se do mě jen tak balonem netrefí. Při zkoušení se můžu lépe skrčit v lavici, aby na mě nebylo vidět. A když je v jídelně dlouhá řada, musí ti velcí nás malé pouštět před sebe. To se ví, že tak činí neradi.

Jéje, já jsem ale upovídaný. Zatímco vám vyprávím o své výšce, jsou už všichni spolužáci u oběda. Tak alou. Aktovku na záda a musíme to vzít trapem. Do jídelny je to štrapáce, přesně padesát sedm schodů dolů, pak rovně po sto dvaceti červených kachličkách. Kdo šlápne na žlutou, má trestný bod! Tak hybaj! Ať všechny dohoníme.

Připraveni? Na tři vybíháme ze třídy! Raz, dva, tři a teď!

Table of Contents

Předmluva

Já, upovídaný Vojta