Upozornění pro čtenáře a uživatele této knihy

Všechna práva vyhrazena. Žádná část této tištěné či elektronické knihy nesmí být reprodukována ani šířena v papírové, elektronické či jiné podobě bez předchozího písemného souhlasu nakladatele. Neoprávněné užití této knihy bude trestně stíháno.

Mgr. Pavel Zikl, Ph.D. a kol.

Využití ICT u dětí se speciálními potřebami

Monografie vznikla na Ústavu primární a preprimární edukace Pedagogické fakulty Univerzity Hradec Králové na základě výzkumných aktivit tohoto pracoviště.

TIRÁŽ TIŠTĚNÉ PUBLIKACE:

Autorský kolektiv:

PhDr. Petra Bendová, Ph.D.

Mgr. Václav Maněna, Ph.D.

PaedDr. Martina Maněnová, Ph.D.

Mgr. Pavel Zikl, Ph.D.

Vydala Grada Publishing, a.s.

U Průhonu 22, 170 00 Praha 7

tel.: +420 234 264 401, fax: +420 234 264 400

www.grada.cz

jako svou 4394. publikaci

Fotografie:

Mgr. Václav Maněna, Ph.D.

Fotografie na titulní straně Bc. Vladimír Hrubeš

Recenzenti:

Ing. Martin Kořínek, Ph.D.

Mgr. Vojtech Regec

Odpovědný redaktor Mgr. Martin Hrdina, Ph.D.

Sazba a zlom Antonín Plicka

Zpracování obálky Antonín Plicka

Počet stran 128

Vydání 1., 2011

Dotisk 2012

Vytiskla Tiskárna PROTISK, s. r. o., České Budějovice

© Grada Publishing, a.s., 2011

Cover Photo © Bc. Vladimír Hrubeš

ISBN 978-80-247-3852-9

ELEKTRONICKÉ PUBLIKACE:

ISBN 978-80-247-7709-2 ve formátu PDF

ISBN 978-80-247-7710-8 ve formátu EPUB

ÚVOD

Trendem posledních let se stalo zpřístupňování informačních a komunikačních technologií (ICT) laické veřejnosti, resp. uživatelům těchto technologií bez příslušného odborného vzdělání. Informační a komunikační technologie se v různých formách stávají běžnou součástí každodenního života většinové populace, jedince se zdravotním postižením či znevýhodněním (resp. se speciálními vzdělávacími potřebami) nevyjímaje.

S ohledem na měnící se cílovou skupinu uživatelů ICT dochází v kontextu jejich zvyšující se popularity i ke změně přístupu v oblasti jejich aplikovatelnosti do praxe již ze strany jejich výrobců. Ti se snaží tvořit nové produkty tak, aby byly snadno ovladatelné a přístupné všem potenciálním uživatelům, tj. osobám, pro něž není stěžejní znalost technických principů fungování ICT, ale požadují od těchto technologií usnadnění a zefektivnění úkonů, které provádějí nejčastěji v práci nebo ve svém volném čase. Součástí tohoto procesu je i rychlé zlepšování nabídky i pro uživatele s různou mírou speciálních potřeb.

Ve vztahu ke zvyšujícím se nárokům na současnou populaci v oblasti všeobecného vzdělání, mezi něž patří i znalost ICT, je nutné na tuto skutečnost brát ohled i v rámci předškolního, základního, předprofesního (středoškolského, vyššího odborného, vysokoškolského) i profesního vzdělávání, a to nejen osob intaktních, ale i osob se speciálními vzdělávacími potřebami.

Kolektiv autorů při koncipování obsahu této odborné publikace vycházel ze skutečnosti, že informační a komunikační technologie se mohou stát potenciálním nástrojem pro aplikování změn ve vzdělávání dětí, žáků a studentů na všech stupních a typech škol. Zohledňoval skutečnost, že ICT umožňují rozšířit přístup ke vzdělávání, aplikovat nové výukové metody, kompenzovat dětem jejich případná znevýhodnění a přinášejí řadu dalších možností, které jsou v předkládané práci uvedeny.

V této knize jsme se zaměřili na skupinu dětí, žáků a studentů[1] se speciálními potřebami a snažili jsme se poskytnout ucelený přehled o celém tématu, tedy o možnostech ICT při práci s touto cílovou skupinou.

1. VYUŽITÍ ICT UČITELI

Martina Maněnová, Pavel Zikl

Informační a komunikační technologie (ICT) v současné době stále více pronikají do oblasti vzdělávání, kde způsobují velké množství změn. Pod pojmem ICT chápeme vše, co nám umožňuje zpracovávat informace, komunikovat. Konkrétně se jedná o počítače a jejich programové vybavení, tiskárny, datové projektory, interaktivní tabule, videa, televize, internet, digitální fotoaparáty, digitální kamery apod. Dnešní technologie mohou díky svým možnostem učiteli výrazně pomáhat při organizaci vzdělávacího procesu, mohou přispět k zefektivnění výuky, k aktivizaci či větší motivaci žáků a v některých případech mohou učitele i částečně zastoupit. V rukou žáka i učitele se z ICT stávají nástroje vhodné nejen k experimentování, modelování, studování jevů a souvislostí, zpracování dat, získávání, třídění a výměně informací, ale také umožňují žákům pracovat s výukovými programy.

Právě kvalita a rozsah programového vybavení počítačů na školách má zásadní vliv na kvalitu a efektivitu výuky. Pokud se učitel rozhodne začlenit do výuky počítače, je nutné zvolit vhodné programy. V úvahu je nutné vzít dostupnost (licenční politika výrobce), přístupnost programu (snadno pochopitelné programové prostředí, pro snadnější učení nejlépe v mateřském jazyce) a jeho návaznost na praxi (Kořínek, 2000). Pokud učitel zváží uvedené podmínky, je možné při vyučování pomocí počítačů věnovat daleko větší pozornost rozvoji samostatného tvůrčího myšlení a výuce postupů, pomocí kterých je možné rutinní činnosti převést na počítače.

Jakým způsobem mohou učitelé využívat ICT?

- V přípravě na výuku

Jedná se nejen o vytváření příprav v elektronické podobě, ale zejména o skenování či tvorbu výukových materiálů (prezentací, obrázků, videí, animací, interaktivních multimediálních materiálů, testů, pracovních listů, myšlenkových map). Velkou výhodou elektronické tvorby výukových materiálů je snadná archivace a jednoduchá aktualizace.

- Ve výuce

Učitelé mohou využít ICT při prezentaci učiva pro větší názornost, představivost. Dále mohou používat vytvořené elektronické výukové materiály, pracovat s interaktivní tabulí, která při správném použití může být velmi aktivizujícím prvkem při výuce. ICT umožňují využívání interaktivních výukových programů, online pracovních materiálů, testů, autotestů, vyhledávání informací apod.

- K archivaci výsledků výuky

Pomocí ICT mohou učitelé snáze archivovat výsledky učení žáků a dále s nimi pracovat (např. při plánování výuky).

Je zajímavé podívat se konkrétně, jak učitelé pracují s ICT, jaké k tomu mají vzdělání a jak ho využívají při práci se žáky se speciálními potřebami. Je možné také porovnat realitu na konkrétní škole nebo u konkrétního učitele s těmito výsledky. Pro ilustraci tedy uvádíme vybrané výsledky výzkumů, které byly realizovány na Ústavu primární a preprimární edukace Pedagogické fakulty Univerzity Hradec Králové a byly zaměřeny mj. na to, jak učitelé prvního stupně základní školy pracují s ICT obecně (Maněnová, 2009) a jak je využívají při práci se žáky se speciálními potřebami (Faberová a kol., 2006).

Mezi zajímavé výsledky lze zařadit to, že ze skupiny 519 respondentů (učitelů prvního stupně) pouze 2,9 % neprošlo žádným typem vzdělávání zaměřeného na ICT (obr. 1).

Obr. 1 Vzdělání učitelů prvního stupně ve zkoumaném výběru v oblasti ICT (Maněnová, 2009)

Třetina respondentů absolvovala kurz zaměřený na ICT v rámci dalšího vzdělávání pedagogických pracovníků a více než třetina se vzdělávala v oblasti ICT při studiu na vysoké škole i absolvovala určitý typ kurzu.

Na otázku Jak celkově hodnotíte průměrné využívání ICT (počítač, internet, interaktivní tabule, programy) ve své práci? odpověděla téměř polovina respondentů, že využívá ICT každý den (obr. 2).

Obr. 2 Průměrné využívání ICT ve své práci

Pokud byl dotaz zaměřen konkrétně na tvorbu příprav, zde většina respondentů (79 %) počítač nevyužívá a pouze 6 % respondentů je zvyklých tvořit přípravy na počítači na každou hodinu (obr. 3).

Obr. 3 Využití počítače při tvorbě příprav

U jiných našich výzkumů (Faberová a kol., 2006) jsme se zaměřili na práci se žáky se speciálními potřebami. Výzkumným souborem bylo 142 žáků (a jejich učitelů) se specifickými poruchami učení a s mentálním postižením, kteří byli individuálně integrováni v běžných školách. Při práci s těmito žáky a při přípravě uvádějí učitelé poměrně intenzivní využívání ICT, jak to můžeme vidět na obr. 4.

Obr. 4 Využití ICT při výuce (u integrovaných žáků)

V případě, kdy měli učitelé vyjmenovat pomůcky (speciální, didaktické, kompenzační) používané běžně u individuálně integrovaného žáka (obr. 5), objevily se ICT pouze u 17 % z nich; 83 % respondentů pak neuvedlo žádnou pomůcku z oblasti ICT, kterou používají. Pouze jeden učitel vyjmenoval pomůcky dvě, nikdo z nich více.

Obr. 5 Využití pomůcek z oblasti ICT u individuálně integrovaných žáků

Využití ICT přímo ve výuce je podmíněno vybaveností školy. Podle Českého statistického úřadu (2010) bylo v roce 2009 na prvním stupni základní školy 16 počítačů na 100 žáků a na druhém stupni základní školy 21 počítačů na 100 žáků (obr. 6).

Obr. 6 Počet počítačů na 100 žáků (upraveno podle ČSÚ, 2010)

Je však překvapující, že ICT přímo při výuce vůbec nepoužívá skoro polovina učitelů běžných škol (obr. 7). V současné době se zlepšuje vybavenost škol z hlediska ICT, a proto využití dataprojektorů, interaktivních tabulí, počítačů atd. by podle našeho názoru mělo být samozřejmou součástí vyučovacího procesu.

Obr. 7 Využití počítačů učiteli při výuce

Z výsledků výzkumů vyplývá, že většina učitelů prošla určitým typem vzdělávání v oblasti ICT a základní školy také mají poměrně velký počet PC na 100 žáků (16 ks na prvním stupni, 21 ks na druhém stupni). 46 % učitelů určitým způsobem počítač využívá každý den a pouze 10 % ho nepoužívá vůbec. Horší situace je v zapojení počítačů přímo do výuky (45 % učitelů nepoužívá vůbec). Na druhou stranu například statistické údaje o počtu PC zahrnují i techniku starší, která mnohdy není využitelná pro práci s moderními výukovými programy. Také samotný fakt, že učitel absolvoval specifickou formu vzdělávání, neznamená, že je dobře připraven. Mnoho učitelů absolvovalo kurzy již před delší dobou, přičemž zvláště u ICT je zastarávání informací poměrně rychlé.

U žáků se speciálními vzdělávacími potřebami je využívání ICT na poměrně nízké úrovni, například speciální software, který je běžně dostupný již mnoho let (viz kapitolu Speciální software v edukaci dětí a žáků se speciálními vzdělávacími potřebami), učitelé používají spíše výjimečně. Lepší je situace s využíváním běžných výukových programů (asi polovina učitelů) a běžné techniky (asi třetina).

2. MOŽNOSTI VYUŽITÍ ICT U DĚTÍ SE SPECIÁLNÍMI POTŘEBAMI

Pavel Zikl, Petra Bendlová

Děti, žáci a studenti se speciálními potřebami jsou velmi heterogenní skupinou, do které patří (školský zákon, § 16, 17):

- žáci se zdravotním postižením (mentálním, tělesným, smyslovým, s více vadami, vadami řeči a specifickými poruchami učení[2]; viz obr. 8),

- žáci se zdravotním znevýhodněním (jedná se o žáky dlouhodobě nemocné nebo se zdravotním oslabením, což vyžaduje zohlednění ve vzdělávání),

- žáci se sociálním znevýhodněním (nízké sociálně kulturní postavení, ohrožené sociálně patologickými jevy, ústavní nebo ochranná výchova, azylanti),

- žáci mimořádně nadaní.

Obr. 8 Žáci se zdravotním postižením v základních školách v ČR, školní rok 2008/2009 (Ústav pro informace ve vzdělávání)

U některých těchto dětí budeme ICT využívat stejně jako u běžné populace (např. děti se zdravotním znevýhodněním), jinde bude nutné „jiné“ použití běžného hardwaru a softwaru (dítě nadané) a u dalších dětí budeme muset použít nejen speciální programy, ale také řadu speciálního hardwaru (např. žáci s více vadami). Vymezení celé šíře možného využití ICT u žáků se speciálními potřebami je důležité proto, abychom si uvědomili možný potenciál u konkrétních dětí nebo tříd.

Oblasti využití ICT u dětí se speciálními potřebami:

- výuka a stimulace,

- individualizace,

- kompenzace,

- reedukace,

- diagnostika,

- standardní využití,

- tvorba speciálních výukových materiálů a pomůcek,

- motivace,

- administrativa.

- Výuka a stimulace

Při vyučování máme možnost používat širokou škálu programů pro osoby různého věku i s různým postižením. Existují programy pro elementární vizuální a sluchovou stimulaci těžce postižených, výukové programy zaměřené na děti s mentálním postižením (smyslová výchova, čtení, počty…), programy pro 1. stupeň ZŠ (zaměřené na český jazyk, matematiku, odborné předměty), programy pro děti s poruchami učení, programy pro rozvoj komunikačních schopností (nejen pro žáky s vadami řeči, ale i pro žáky vyrůstající v nedostatečně stimulujícím prostředí), programy zlepšující pozornost žáka apod. Prakticky neexistuje skupina, pro kterou by nebylo možné najít vhodné využití. Jednotlivé příklady jsou popsány v kapitole Speciální software v edukaci dětí a žáků se speciálními vzdělávacími potřebami.

- Individualizace

ICT jsou také vhodným nástrojem pro individualizaci výuky pro žáky s různým typem speciálních potřeb. Nemáme na mysli pouze děti se zdravotním postižením (např. mentálním, tělesným), ale také žáky s poruchami učení nebo poruchou pozornosti a v neposlední řadě také žáky mimořádně nadané. Právě pro tuto skupinu by mělo být využívání ICT ve výuce samozřejmostí, neboť umožní relativně snadno obohacování učiva, akceleraci postupu žáka, přípravu materiálů pro něj, realizaci jeho zájmů apod.

Specifickým případem individualizace je práce se žákem, který se po nějakou dobu nemůže přímo účastnit vyučování. To se relativně často týká dětí se zdravotním postižením a možná ještě častěji dětí se zdravotním oslabením (chronická onemocnění, recidivující onemocnění). S využitím dnes běžné techniky je možné komunikovat se žákem a jeho rodiči, udržovat kontakt mezi dětmi navzájem (e-mail, ICQ, Skype, Facebook apod.), zasílat dítěti samostatnou práci (PC, scanner) a celkově tak zmírňovat dopady jeho nepřítomnosti jak na jeho postup ve výuce, tak v oblasti sociální. Zde je možné uvést jako příklad velký pozitivní dopad kontaktů se spolužáky a se školou, který můžeme pozorovat např. u dlouhodobě hospitalizovaných dětí, kde je výuka sice zajištěna, ale tento kontakt pomáhá zlepšovat psychický stav dítěte. „Škola na dálku“ může být využita také u dětí bez speciálních potřeb, které například s rodiči po část roku pobývají mimo trvalé bydliště (např. práce v zahraničí).[3]

- Kompenzace

ICT (se speciálním hardwarem) mohou kompenzovat řadu vad. Umožňují například psaní žákům s vážnými poruchami motoriky, zrakově postižení mohou prostřednictvím zvukového výstupu číst jakýkoliv text, zcela imobilní mohou komunikovat s okolím apod. Podrobněji je tato oblast rozvedena v kapitole Speciální hardware.

- Reedukace

Reedukací se obecně rozumí aktivita směřující k nápravě nebo rozvoji narušených funkcí. Nejčastěji se s touto speciálně-pedagogickou metodou setkáme při práci se žáky s poruchami učení, ale také u dětí s poruchou pozornosti a samozřejmě u žáků se zdravotním postižením.

- Diagnostika

V elektronické podobě existuje řada diagnostických testů (psychologické, speciálně-pedagogické, didaktické), které je možno využívat nejen v praxi poradenské, ale také v běžné školní praxi. Můžeme se setkat s následujícími typy testů:

- Online testy

Na internetu je dostupné nepřeberné množství různých testů, z nichž asi nejčastější jsou testy inteligence. Zde je nutné říci, že použití inteligenčních testů patří do rukou odborníka s náležitým vzděláním a praxí a jejich běžné užívání nemůžeme doporučit. Standardizace testu je proces velmi nákladný a dlouhodobý, určena je i administrace testu a náročné je i vyhodnocení a interpretace výsledků. Laické používání neověřených IQ testů na webu nám nemůže poskytnout objektivní podklady pro práci a naopak může vést k mylným závěrům, které v konečném důsledku dítě poškodí.

Na www stránkách mohou být „plně“ online testy (administrace i vyhodnocení testu), ale častější jsou testy, které můžete vyplnit a dle instrukcí sami vyhodnotit, nebo takové, kde je dostupná tištěná verze testu. U dostupných testů je vždy na místě opatrnost, protože jen minimum z nich je opravdu kvalitních, objektivních a využitelných i pro laiky.

- Standardizované testy (kompletně zpracované pro využití na PC)

Dodavatelé standardizovaných testů dnes již nabízejí stále častěji dvě varianty dodání – tj. „papír – tužka“ a verzi pro použití na PC nebo prostřednictvím www aplikace.[4] Většina testů je určena pouze psychologům, ale existuje i řada takových, které mohou využít speciální pedagogové nebo učitelé. Jako příklad testu administrovaného plně na PC můžeme uvést Test struktury zájmů (AIST-R), který mohou aplikovat např. výchovní poradci v rámci poradenství v oblasti profesní orientace.

- Didaktické testy, testy v rámci výukových programů

Na www stránkách nalezneme značné množství různých didaktických testů uplatnitelných ve školách. Některé testy jsou dílem učitelů škol, jiné pak produktem institucí zabývajících se testováním (např. nyní dostupné zkušební testy pro novou státní maturitu). Didaktické testy obsahuje také řada výukových programů.

- Standardní využití

Zde se jedná o práci s ICT ve všech oblastech, kde je tato technika využívána intaktní populací. Počítač můžeme využít jako pracovní nástroj, zdroj informací, slouží pro zábavu a naplňování volného času, poskytuje nám nové možnosti komunikace atd. (viz úvod publikace)

- Tvorba speciálních výukových materiálů a pomůcek

Učitelům a dalším pracovníkům umožňuje produkci individualizovaných pomůcek, pracovních listů a dalších materiálů, které tvoří doplněk či alternativu k normálně dostupným tištěným učebnicím a sešitům. Zde můžeme například jednoduchým způsobem upravit běžně používané materiály (např. zvětšení a kontrastní tisk textu pro žáka s vadou zraku) nebo vytvořit pracovní listy speciální (např. zjednodušené pro žáka s mentálním postižením).

- Motivace

ICT mohou být motivující pro všechny děti bez rozdílu, ale v případě dětí se speciálními potřebami můžeme nalézt řadu specifik. Například u dětí se sociálním znevýhodněním, které často přístup k počítači a internetu nemají, je motivační efekt velmi silný. Obdobně u dítěte s tělesným postižením, které může díky ICT se speciálním hardwarem vykonávat řadu pro nás běžných činností (napsat e-mail, zahrát si hru, pracovat bez pomoci druhé osoby apod.), je motivační působení také významné. Je ale třeba dbát na to, aby „za odměnu“ nedostával žák kompenzační pomůcky, protože na jejich použití má nárok bez ohledu na své aktuální chování nebo výkon.

- Administrativa

Doufáme, že postupná elektronizace bude mít pozitivní dopad i na snížení administrativní zátěže kladené na učitele a ředitele škol obecně a nebude mít dopad spíše opačný (k papíru přibude ještě elektronická verze). Využití specializovaného softwaru je nyní běžné u poradenských institucí (vedení databáze klientů, archivace výsledků apod.), ale řadu možností má i učitel s využitím běžného softwaru a hardwaru. Některé výukové programy kupříkladu umožňují vytváření profilů jednotlivých uživatelů a tím sledování jejich postupu a přizpůsobení úrovni žáka. Archivace výsledků činnosti je s využitím scanneru velmi snadná a může dovolit hodnocení postupu žáka (a tím i práce pedagoga), například u žáka s dysgrafií nebo s mentálním postižením, kdy můžeme srovnávat výsledky i několik let staré, a to bez nutnosti skladování velkého množství papírových dokumentů.

Mnoho zde uvedených bodů se v praxi prolíná a rozdělení slouží spíše pro ilustraci možností ICT. Například řada programů pro diagnostiku obsahuje modul pro evidenci jednotlivých dětí (administrativa) a také moduly pro cvičení (stimulace, reedukace). Obdobně množství výukových programů obsahuje kontrolní testy (diagnostika) a jsou zpracovány tak, aby vzbuzovaly a udržely zájem dětí (motivace).

Možnosti ICT se v současnosti stále rozšiřují v souvislosti s technickým pokrokem a zároveň s klesající cenou jednotlivých komponent. Jako příklad zde můžeme uvést interaktivní tabuli, která byla před několika lety výkřikem moderní techniky a dnes ji najdeme na mnoha běžných školách. Objevuje se také stále nový hardware i software určený pro osoby se speciálními potřebami, nalézáme nové možnosti pro využití ICT u této skupiny a výčet možností používání ICT zastarává tedy poměrně rychle. Nesmíme v tomto případě opomenout ani invenci a tvořivost učitelů a speciálních pedagogů, kteří sami hledají nové cesty využívání ICT. Musíme v této souvislosti doufat, že podpora pro školy a učitele nezůstane pouze v rovině verbální, ale bude i prakticky realizována nejen prostřednictvím zlepšování vybavenosti našich škol, ale také v oblasti vzdělávání učitelů v této dynamicky se rozvíjející oblasti.

Asi největší specifika při využívání ICT najdeme u dětí se zdravotním postižením (mentálním, tělesným, smyslovým, narušenou komunikační schopností), a proto se jim v následujících kapitolách budeme věnovat podrobněji.

2.1 ICT U DĚTÍ S MENTÁLNÍM POSTIŽENÍM

Pavel Zikl

Skupina osob s mentálním postižením tvoří asi 3 % celé populace, přičemž prakticky všichni jsou diagnostikováni v průběhu školní docházky a tvoří tak daleko největší skupinu mezi dětmi se zdravotním postižením v našich školách (mimo dětí s SPU, viz obr. 8). V současnosti se většina z nich vzdělává ve školách speciálních (ZŠ praktická, ZŠ speciální, výjimečně speciální třídy běžných škol) a jen velmi malá část z nich je individuálně integrována (4,4 %; Ústav pro informace ve vzdělávání, 2009). Počet individuálně integrovaných žáků ale postupně narůstá a vzhledem k velkému celkovému počtu dětí s tímto postižením (více než 25 000 žáků ve školním roce 2008/2009; ÚIV) znamená i malý procentuální nárůst poměrně značný přírůstek v absolutních číslech.

Při posuzování možností využití ICT je nutné si také uvědomit velkou heterogenitu celé této skupiny. Tvoří ji totiž děti s různým stupněm mentálního postižení, jejichž možnosti při práci s ICT jsou diametrálně rozdílné.

Podle závažnosti mentální retardace rozlišujeme následující stupně[5] (Mezinárodní klasifikace nemocí – MKN-10):

- F70 – lehká mentální retardace (IQ 50–69),

- F71 – středně těžká mentální retardace (IQ 35–49),

- F72 – těžká mentální retardace (IQ 20–34),

- F73 – hluboká mentální retardace (IQ < 20).

Daleko největší podíl tvoří osoby s lehkým mentálním postižením (ca 85 %). Asi 10 % jsou lidé s postižením středně těžkým, 3,5 % s těžkým a 1,5 % s hlubokým mentálním postižením (Sattler in Černá, 2008).

Mimo toto základní rozdělení celou věc komplikuje řada dalších vad, které se s mentálním postižením pojí (tělesné vady, poruchy chování, smyslové vady, epilepsie apod.) nebo u nichž je mentální retardace jedním ze symptomů (např. děti s dětským autismem, Downovým syndromem).

Když si uvědomíme, že hranice mentálního postižení (69 bodů) leží 30 bodů od průměrného IQ, tak teprve vyplyne velký rozdíl uvnitř celé skupiny dětí s mentálním postižením. U dítěte při horní hranici lehké mentální retardace (blíží se 70) je rozdíl oproti dítěti na spodní hranici průměru (90) jen 20 bodů, přičemž od dítěte s těžkým mentálním postižením ho odděluje více než 30 bodů. Možnosti edukace jsou zde tedy velmi rozdílné a pochopitelně bude značně odlišné i využívání ICT.

U dětí s lehkým mentálním postižením budeme moci využívat ICT obdobně jako u intaktní populace. Tyto děti se vzdělávají podle ŠVP nebo individuálních vzdělávacích plánů vypracovaných podle RVP pro základní vzdělávání – přílohy upravující vzdělávání žáků s lehkým mentálním postižením. Struktura dokumentu je v podstatě stejná jako u RVP pro základní vzdělávání, zásadním rozdílem jsou výstupy přizpůsobené možnostem žáků. Ve vzdělávacím programu je tedy zahrnuta i oblast Informační a komunikační technologie. V tabulce 1 je pro ilustraci uvedeno srovnání učiva RVP pro ZV, přílohy upravující vzdělávání žáků s lehkým mentálním postižením a RVP pro ZŠ speciální (díl I. – vzdělávání žáků se středně těžkým mentálním postižením).

Tab. 1 Orientační srovnání učiva z oblasti ICT v různých typech RVP

UČIVO – 1. a 2. období

RVP pro ZV

RVP pro ZV – příloha pro vzdělávání žáků s lehkým MP

RVP pro ZŠ speciální

ZÁKLADY PRÁCE S POČÍTAČEM

základní pojmy informační činnosti – informace, informační zdroje, informační instituce

struktura, funkce a popis počítače a přídavných zařízení

základní části a popis počítače

základní uživatelská obsluha počítače

komponenty počítače, jejich pojmenování a funkce

monitor, klávesnice, myš, základy obsluhy počítače

operační systémy a jejich základní funkce

seznámení s formáty souborů (doc, gif)

multimediální využití počítače

software počítače (textový editor, kresli cí programy)

software počítače (textový editor, herní a zábavné výukové programy)

zásady bezpečnosti práce a prevence zdravotních rizik spojených s dlouhodobým využíváním výpočetní techniky

zásady bezpečnosti práce a prevence zdravotních rizik spojených s využíváním výpočetní techniky

zásady bezpečnosti práce a prevence zdravotních rizik spojených s využíváním výpočetní techniky

jednoduchá údržba počítače, postupy při běžných problémech s hardwarem a softwarem

VYHLEDÁVÁNÍ INFORMACÍ A KOMUNIKACE

společenský tok informací (vznik, přenos, transformace, zpracování, distribuce informací)

základní způsoby komunikace (e-mail, chat, telefonování)

metody a nástroje vyhledávání informací

formulace požadavku při vyhledávání na internetu, vyhledávací atributy

ZPRACOVÁNÍ A VYUŽITÍ INFORMACÍ

základní funkce textového a grafického editoru

Pokud budeme hledat specifika ICT u dětí s lehkým mentálním postižením, tak je nalezneme zejména v oblasti kognitivní. Vývoj myšlení je opožděn, uvažování je vázáno na aktuální realitu, myšlení je stereotypní až rigidní. Úroveň myšlení zpravidla ani v dospělosti nepřekročí vývojové stadium konkrétních operací. Významně je omezena schopnost učení, na čemž se podílí také poruchy paměti a pozornosti, které jsou u těchto dětí běžné. Nemalým problémem může být i nízká motivace k učení a také je třeba respektovat to, že jejich učení je motivováno spíše emocionálně a nikoliv kognitivně. Mohou se tedy rády učit spíše kvůli osobě vyučujícího, než kvůli obsahu (Vágnerová, 2004; Černá, 2008).

Na druhou stranu zrovna ICT bývají oblastí, která je pro tyto děti motivující, vidí v ní konkrétní praktický přínos (hry, komunikace, internet) a zvládnutí základů práce je pro ně méně náročné, než kupříkladu zvládnutí čtení nebo psaní. Trivium je pro tyto děti nesnadné a právě ICT můžeme v této oblasti velmi efektivně využít – umožňují probírat a opakovat učivo netradičním způsobem (např. pracovní listy, výukové programy, práce s interaktivní tabulí), můžeme individualizovat náš přístup k nim, využít ICT jako motivační činitel apod. Zejména u dětí integrovaných v běžných ZŠ pak může zvládnutí práce s ICT (hry, internet, ICQ, Skype, Facebook apod.) být oblastí, ve které se mohou přiblížit nebo vyrovnat svým spolužákům, což může mít pozitivní dopad na jejich začleňování do sociální skupiny a také na jejich sebehodnocení.

U dětí s lehkým mentálním postižením se zpravidla nevyskytují přidružené vady, které by znesnadňovaly využívání ICT. Výjimkou je v tomto směru pouze oblast komunikace – děti mají opožděný vývoj řeči a značné procento i dyslalii (vadu výslovnosti). Pro stimulaci vývoje řeči můžeme využít řadu výukových programů, které jsou uvedeny v podkapitole 6.3 Programy pro rozvoj komunikačních dovedností a alternativní komunikaci.

Děti se středně těžkým mentálním postižením jsou již skupinou, kde bude využití ICT v mnohém odlišné od běžného. Jednak mají tyto děti výrazně opožděný vývoj motoriky a v důsledku toho mají obtíže při zvládání běžných motorických úkonů (manipulace s myší nebo jiným polohovacím zařízením, práce s klávesnicí, ale i zapnutí PC apod.). Druhou překážkou je oblast kognitivní, kde musíme počítat s mnohem hlubšími problémy, než u dětí s postižením lehkým. Jen část těchto žáků se naučí číst (alespoň s částečným porozuměním), početní operace mohou zvládat na různé úrovni (např. pouze v oboru do 5 až 10, pouze mechanické počítání) apod. Zobecnění je zde však velmi problematické, protože u každého dítěte najdeme nějaká specifika, oblasti, ve kterých je více či méně disponované.

Zvládání ICT bude u této skupiny na různé úrovni, ale můžeme říci, že většina těchto dětí nebude schopna pracovat s ICT samostatně. Mohou se ale naučit řadu dílčích aktivit (např. práce se speciálním výukovým programem), zvládnou často aktivity na internetu (např. vyhledání konkrétní stránky, přehrání videa apod.), naučí se hrát jednoduché hry, přehrát DVD atd. Vždy ale musíme počítat s tím, že jejich schopnost zvládnout novou a neznámou situaci je velmi omezená a budou moci většinou pracovat pouze s podporou druhé osoby.

Pro kompenzaci motorických obtíží, které budou minimálně v mladším školním věku přítomné prakticky u všech těchto dětí, můžeme využít speciální polohovací zařízení, zvětšené a zjednodušené klávesnice, speciální panely a spínače nebo dotykové LCD (všechny tyto kompenzační pomůcky jsou popsány v kapitole Speciální hardware). Z oblasti softwaru můžeme využít jednak programy určené přímo pro edukaci dětí s mentálním postižením, programy na stimulaci rozvoje komunikačních schopností, ale také běžné programy pro děti mladší (přehled a popis najdete v kapitole Speciální software v edukaci dětí a žáků se speciálními vzdělávacími potřebami).

U dětí s těžkým a hlubokým mentálním postižením se ve škole zaměřujeme zejména na stimulaci vývoje motoriky, rozvoj komunikačních schopností (alternativní a augmentativní komunikace), stimulaci vnímání, zvládání základů sebeobsluhy nebo elementární integraci do sociální skupiny. ICT může být i u těchto dětí přínosem pro jejich rozvoj, ale nutností je použití nejen speciálního softwaru, ale i hardwaru. Tyto děti mají prakticky vždy závažné omezení v oblasti motoriky, často se u nich vyskytují i další vady (epilepsie, vady smyslové), vážně postižena je i komunikace (mnoho z nich vůbec verbálně nekomunikuje). Jejich stavu je tedy nutné vždy přizpůsobit vybavení pracoviště, a to s využitím různorodého hardwaru, který je popsán v kapitole Speciální hardware. V tomto případě budeme nejčastěji používat jednoduché spínače (s přiřazením funkce některých kláves – „mezerník“, „enter“ apod.) nebo zjednodušené ovládací panely. V neposlední řadě ICT využíváme i v přípravě, a to při tvorbě komunikačních tabulek (programy Boardmaker, Altík), jednoduchých pracovních listů, prezentací pro zlepšení pozornosti nebo nácvik zrakové fixace apod.

Skupina lidí s mentálním postižením stála poněkud na okraji zájmu při podpoře různých minorit v oblasti využívání ICT. Existuje například řada podpůrných programů, specializovaných portálů a dalších služeb pro lidi s vadami sluchu či zraku, ale podpora osob s mentálním postižením je nedostatečná. Přitom malá schopnost využívání ICT dále oddaluje tuto skupinu lidí od majoritní společnosti a znesnadňuje jejich společenskou a pracovní integraci do moderní (informační) společnosti. Efektivní využívání ICT ve školách, ale nejen tam, může napomoci k všestrannému rozvoji těchto dětí a být jedním z prostředků napomáhajících k jejich inkluzi do společnosti.

Konec ukázky

Table of Contents

Úvod

1. Využití ICT učiteli

2. Možnosti využití ICT u dětí se speciálními potřebami

2.1 ICT u dětí s mentálním postižením

2.2 ICT u dětí s tělesným postižením

2.3 ICT u dětí s narušenou komunikační schopností

2.4 ICT u dětí s vadami zraku

2.4.1 Pomůcky na bázi ICT pro děti s diagnózou nevidomost

2.4.2 Pomůcky na bázi ICT pro osoby slabozraké

2.5 ICT u dětí s vadami sluchu

2.6 ICT u dětí se specifickými poruchami učení

4. Speciální hardware

5. Software

6. Speciální software v edukaci dětí a žáků se speciálními vzdělávacími potřebami

7. Pracovní listy

8. Prezentace