Mario Escobar

FRANTIŠEK

Muž modlitby

Ukážka z elektronickej knihy

formát EPUB

Originally published in the U.S.A. under the title:

FRANCIS. MAN OF PRAYER

Copyright © 2013 by Mario Escobar Golderos

Published by permission of Thomas Nelson, Nashville, Tennessee.

www.thomasnelson.com

All rights reserved.

Further reproduction or distribution is prohibited

Translation © Lenka Loncová

Design © Motýľ design 2013

Slovak edition © Vydavateľstvo Motýľ 2013

ISBN: 978-80-89482-94-8

Pre Elisabeth, Andreu a Alejandra.

Boli mojou najlepšou voľbou.

„Plachý, utiahnutý, muž šetriaci slovami, čo uteká pred honbou za kariérou. A práve to je vlastnosť, ktorú mnohí považujú za jeho najväčšiu cnosť. Jeho skromnosť a striedmosť spolu so silnou spiritualitou sú vlastnosti, ktoré z neho robia horúceho kandidáta na pontifikát pápeža.“

- SANDRO MAGISTER,

vatikánsky expert, l‘Espresso1

„Pápež František je muž zameraný na Ježiša Krista, ktorý každý deň číta Bibliu.“

- LUIS PALAU, pastor a šíriteľ kresťanstva2

„V mene amerického ľudu čo najsrdečnejšie blahoželáme Jeho svätosti, pápežovi Františkovi, pri príležitosti nástupu na stolec svätého Petra a začiatku pápežského pontifikátu... Je prvým pápežom z Ameriky, čo svedčí aj o sile a životaschopnosti tohto regiónu, ktorý čoraz viac formuje náš svet. Spolu s miliónmi Juhoameričanov aj my v Spojených štátoch s ním zdieľame radosť z tohto historického dňa.“

- BARACK OBAMA, prezident USA3

„Novozvolenému pápežovi, Jeho Svätosti Františkovi, želám veľa pokoja a pozitívnej energie pri vedení katolíkov.“

- LIONEL MESSI, argentínsky futbalista4

„Pred rokmi ste sa na vašu hanbu zúčastňovali luxusných večerí na charitatívnych podujatiach, kde sa šperky a iné honosné veci dávali do tomboly. Mýlili ste sa: Toto nie je milosrdná láska (charita).

- PÁPEŽ FRANTIŠEK, 2009

Národné charitatívne zhromaždenie5

„Toto sú dnešní pokrytci: tí, čo ,zduchovňujú‘ Cirkev, tí, ktorí Boží ľud vzďaľujú od spásy. Úbohé dievča, čo mohlo svojho syna poslať späť k jeho tvorcovi, malo však dosť odvahy na to, aby ho priviedlo na svet, a teraz chodí od jednej fary k druhej a pokúša sa ho dať pokrstiť.“

- PÁPEŽ FRANTIŠEK, 2012

Pastoračná konferencia6

„My kňazi máme tendenciu robiť z laikov duchovných. Laici – nie všetci, ale mnohí ľudia – nás na kolenách prosia, aby sme z nich urobili ,duchovných‘, pretože je pohodlnejšie byť chlapcom pri oltári než hlásateľom na ceste. Nemusíme spadnúť do takejto pasce. Ide o hriešnu spoluvinu... Ľudia sú laici a musia žiť ako laici v sile krstu... Nesú svoj každodenný kríž ako my všetci. Nesú kríž laikov, nie kňazov. Kríž kňaza by sa mal narodiť spolu s kňazom, pretože Boh mu naň dal dostatočne široké plecia.“

- PÁPEŽ FRANTIŠEK, november 2011^7

OBSAH

Poďakovanie 13

Úvod 15

1. ČASŤ: JARNÝ DEŇ, KTORÝ ZMENIL MÔJ ŽIVOT

Prvá kapitola

Jazyk jeho spomienok: Rodina talianskych imigrantov 21

Druhá kapitola

V ten jarný deň: Povolanie a odovzdanie sa 27

Tretia kapitola

Ťažké dni diktátorstva 41

Štvrtá kapitola

Vzostup pokorného muža 50

2. ČASŤ: KARDINÁL JEZUITOV

Piata kapitola

Jezuiti: Pápežova armáda 61

Šiesta kapitola

Podpora Jána Pavla II. v jeho americkej pastorácii 76

Siedma kapitola

Potenciálny pápež, ktorý postúpil miesto nemeckému kandidátovi 83

Ôsma kapitola

Konkláve 2013 105

3. ČASŤ: PÄŤ VÝZIEV

Deviata kapitola

Prvý pápež z Ameriky 123

Desiata kapitola

Prvý jezuitský pápež 160

Jedenásta kapitola

Postaviť sa modernému svetu a globalizácii 166

Dvanásta kapitola

Čeliť škandálom Katolíckej cirkvi 170

Trinásta kapitola

Pokorný pápež, priateľ chudobných 173

Záver 177

Desať citátov, ktoré odhaľujú, čomu pápež František verí 179

Chronológia 181

Bibliografia 185

Poznámky 190

O autorovi 215

POĎAKOVANIE

My spisovatelia sa snažíme byť géniami slov, ale existujú vydavatelia, ktorí sú géniami svojimi myšlienkami a nápadmi. Larry A. Downs je takýmto mužom. Ďakujem ti, Larry, za spojenie, ktoré sa nám podarilo nadviazať napriek tisíckam kilometrov, čo sú medzi nami.

Svoju najhlbšiu úctu skladám tímu Grupo Nelson a Thomasovi Nelsonovi. Dokážu robiť zázraky, čoho som bol v posledných týždňoch svedkom: Graciella Lelliová, dirigentka orchestra, ktorá si dokáže zachovať chladnú hlavu aj v neuveriteľnom strese – spomínam si na prechádzku na pláži v Miami s topánkami v rukách a s hlavou v knihe. Juan Carlos Martín Cobano je človek, ktorý sa pozerá na veci a vidí to, čo zvyšku smrteľníkov uniká – dobrá práca, priateľ. Gretchen Abernathy, ktorého som spoznal len nedávno, je dokonalým mostom medzi dvoma kultúrami, dôkladný a neúnavný – dúfam, že sa stretneme aj osobne. Ak je v tejto knihe nejaká chyba, je to len moja vina. Všetko dobré je výsledkom práce týchto troch géniov.

Celý tím Thomasa Nelsona neúnavne pracuje. Ďakujem Paule Majorovej, ktorá ma zoznámila s týmto Španielom a s jeho literárnymi schopnosťami. Mattovi Baugherovi ďakujem za to, že stavil na túto knihu a vzal si ju na koniec sveta.

Ďakujem Robertovi Rivasovi, svojmu mexickému priateľovi, za to, že tak veľmi verí v moje knihy.

A nemôžem zabudnúť na dobrú prácu literárnej agentúry Silvie Bastosovej a neúnavného Paua Centellasa, ktorý prijíma moje nespočetné e-maily s tisíckami nápadov. Ďakujem, Pau, za podporu vo všetkom. A ďakujem aj Robertovi Downsovi za to, že túto knihu zverejnil celému svetu.

ÚVOD

Ide o jednu z najpôsobivejších ceremónií sveta: stopäťdesiat kardinálov sa presunie cez Paulínsku kaplnku s Michelangelovými fantastickými freskami do Sala Regia, aby sa zatvorili v najkrajšej miestnosti, ktorú ľudské ruky zhotovili – v Sixtínskej kaplnke. Tam zostanú, až kým na vnuknutie Ducha Svätého nezvolia muža, ktorý bude viesť Katolícku cirkev.

Kardináli sa presunú k vchodu do Sixtínskej kaplnky a zaujmú svoje miesta. Spievajú pieseň Veni Creator, starodávnu modlitbu na vzývanie Ducha Svätého. Potom jeden za druhým prisahajú, že budú zachovávať pravidlá konkláve. Tieto pravidlá by sa dali zredukovať na dve: 1. Že budú verne vykonávať Petrovo poverenie, ak ich zvolia za pápeža; 2. Že nevyzradia tajomstvá, ktoré sa vzťahujú na voľbu pápeža.

Keď sa prísaha zavŕši, ten, čo je poverený pápežskými liturgickými obradmi, po latinsky rozkáže: „Extra omnes!“, čo znamená „Všetci ostatní von!“ Dvere sa zatvoria a kardináli začínajú diskutovať.

Zdá sa, že medzi múrmi Vatikánu zastal čas. Naliehavosť a nepokoj moderného sveta sú v tomto najmenšom štáte sveta nepredstaviteľné. Za múrmi je zmätok šiestich tisícok novinárov a fotografov so svojimi fotoaparátmi, všetci sú nedočkaví a chcú byť prvými, komu sa podarí niečo odfotografovať alebo napísať správu o novozvolenom pápežovi. Toto všetko je pre dôležité náboženské stretnutie vzdialené.

Keď zo Sixtínskej kaplnky začne stúpať fumata bianca – biely dym – vzrušenie medzi davom na Námestí svätého Petra sa zmení na oslavu katolíckej viery. Televízie, rádiá a novinári úzkostlivo čakajú, kedy sa na balkóne uprostred objaví nový pápež. Medzitým sa nový pápež pripravuje v Izbe sĺz, kde sa najprv odhalí Bohu a až potom svetu.

Po krátkom časovom úseku, ktorý mnohým veriacim na celom svete pripadá ako večnosť, novozvolený pápež pozdraví Katolícku cirkev na celom svete. Zvýšeným hlasom oznámi a udelí požehnanie Urbi et Orbi (požehnanie mestu Rímu a svetu). Na Námestí svätého Petra sa ozývajú ohlušujúce výkriky a väčšina sveta skúma tvár nového pápeža cez televízne a počítačové obrazovky.

Keď sa pápež František, kardinál Jorge Mario Bergoglio, s roztvoreným náručím a s dlaňami nahor po prvý raz prihovoril zástupu, Námestie svätého Petra okamžite stíchlo.

BRATIA A SESTRY, DOBRÝ VEČER!

Viete, že povinnosťou konkláve bolo dať pápeža Rímu... Diecézna komunita v Ríme už má teraz svojho biskupa...

Rád by som vám udelil požehnanie, ale najprv vás požiadam o láskavosť. Predtým než biskup udelí požehnanie svojmu ľudu, vás prosím o modlitbu k Pánovi, aby ma požehnal. Ide o modlitbu ľudí, ktorí prosia o požehnanie pre svojho biskupa.1

Ešte nedávno bol pápež František virtuálne neznámy nielen pre svet, ale aj pre väčšinu katolíckych veriacich. Objavilo sa množstvo otázok a pochybností o smere, ktorým sa bude nasledujúce roky uberať Katolícka cirkev: Bude pápež František tým, kto naplno povedie Katolícku cirkev v dvadsiatom prvom storočí? Stane sa prvým pápežom, ktorý povolí manželstvá kňazov? Zachová si pápež František svoj postoj k podpore chudobných? Bude viac podporovať dialóg medzi náboženstvami?

Aby sme mohli odpovedať na uvedené otázky, ponorme sa prostredníctvom tejto knihy do života, slov a myšlienok jedného z najmocnejších ľudí na Zemi.

Pozadie života Jorge Maria Bergoglia, prvého Latinskoameričana, ktorého vymenovali za pápeža, odhalí vplyvy, čo ho formovali počas rozsiahleho cirkevného a osobného života. Jeho jezuitská formácia, akademické zameranie vo svete vedy, listy aj ekumenické sklony k iným vierovyznaniam, jeho ochota na dialóg s inými náboženstvami a jeho záväzok pomáhať chudobným – toto všetko nepochybne zanechalo stopu na treťom pontifikáte dvadsiateho prvého storočia a nového milénia.

Slová pápeža Františka v jednom z jeho prvých vyhlásení ako pápeža nemôžu byť priamočiarejšie:

Dostal som sa k nasledujúcim slovám – chudobní, chudobní. A potom, keď som myslel na chudobných, hneď mi napadol František z Assisi. Následne som premýšľal nad všetkými tými vojnami, zatiaľ čo sa stále počítali hlasy. František je meno muža mieru. Tak sa toto meno dostalo do môjho srdca.2

1. ČASŤ

JARNÝ DEŇ,

KTORÝ ZMENIL MÔJ ŽIVOT

PRVÁ KAPITOLA

JAZYK JEHO SPOMIENOK:

Rodina talianskych imigrantov

Keď som mal trinásť mesiacov, mojej matke sa narodil môj druhý brat, spolu nás bolo päť detí. Moji starí rodičia žili nablízku a pomáhali nám. Stará mama ma ráno brávala k sebe domov a naspäť ma priviedla až popoludní. Starí rodičia sa spolu rozprávali jazykom z talianskej oblasti Piemont, tak som sa ho naučil aj ja. Samozrejme, že milovali všetkých mojich súrodencov, ale ja som mal privilégium – mohol som vstúpiť do jazyka ich spomienok.1

Príbeh sa začína v roku 1934 v saleziánskej kaplnke sv. Antónia, v štvrti Almagro v Buenos Aires. Mladý muž talianskeho pôvodu, Mario José Bergoglio, a mladá žena menom Regina María Sívori, taktiež talianskeho pôvodu, sa na seba ukradomky pozerali, zatiaľ čo kňaz slúžil omšu. O rok neskôr sa pár zosobášil a založil si rodinu s piatimi deťmi. Najstaršie z nich sa neskôr stalo pápežom Františkom.

Mario José Bergoglio pochádzal zo zámožnej talianskej rodiny z Piemontu. Jeho otec mal obchod s cukrovinkami v meste Portacomaro na severe Talianska. Európa sa ešte stále pokúšala vylízať z rán prvej svetovej vojny a zo zničujúcej ekonomickej krízy, ktorá sa ešte len chystala zasiahnuť celý svet.

Koncom roku 1928 Bergogliovci nastúpili na loď Giulio Cesare a v jedno horúce januárové ráno v roku 1929 napokon letmo zahliadli prístav v Buenos Aires. Starý otec pápeža Františka dúfal, že sa mu podarí spojiť sa so svojimi tromi bratmi, ktorí podnikali s dlažbami v meste Paraná už od roku 1922.

Začiatky v Argentíne nemohli byť sľubnejšie. Rodina, ktorá len prednedávnom pricestovala, sa usadila v paláci Bergogliovcov – šlo o luxusnú štvorposchodovú rezidenciu s jediným výťahom v celom meste. Rodina imigrantov žila na jednom poschodí a začala pracovať v rodinnom podniku.

Kríza v roku 1929 len pomaly zasahovala prosperujúcu Argentínu, ale v roku 1932 museli Bergogliovci svoj rodinný dom predať. Jeden z bratov odišiel hľadať šťastie do Brazílie, ďalší zomrel na rakovinu, a kým sa Františkov starý otec pokúšal zostať nad hladinou, jeho otec si musel hľadať prácu inde. Napokon sa mu podarilo nájsť si ju v novom obchode. Pracoval ako účtovník pre jednu spoločnosť.

POKOJNÝ ŽIVOT

Jorge Mario Bergoglio ešte v rokoch krízy nebol na svete, ale na medzinárodnej scéne sa začínala objavovať nová hrozba: nacizmus. Bergoglio sa narodil v roku 1936, keď sa zdalo, že svet sa konečne postupne spamätáva z veľkej ekonomickej krízy.

Jeho rodina bola skromná a nikdy nemusela čeliť veľkému súženiu. Pápežova stará mama, na ktorú má pekné spomienky, svojmu vnukovi vštepila ducha rodiny z Piemontu, čím dieťa prisťahovalcov zviazala s jeho talianskymi koreňmi. Jeho otec brával všetky svoje deti do basketbalového klubu San Lorenzo, kde hrával zápasy. Obidvaja rodičia s piatimi deťmi hrávali karty a ich matka zveľaďovala aj ich záujem o operu. Keď každú sobotu popoludní všetci počúvali verejné rádio, Regina sa nechala unášať hudbou a jej deti ju len uchvátene sledovali.

Pápežov otec varil. Dôsledkom komplikácií pri piatom pôrode bolo, že Regina zostala čiastočne paralyzovaná, a tak musel Mario José pripravovať jedlo. Zatiaľ čo mu jeho manželka dávala inštrukcie, ako variť skvelé talianske jedlá, deti dávali pozor a snažili sa zapamätať si recepty. Nakoniec sa každý naučil uvariť zopár jedál. Jorge Mario sa dokonca stal, takpovediac, šéfkuchárom, keď žil v San Miguel a študoval v škole Máximo, kde každú nedeľu varil pre študentov.

Hoci sa Bergogliovci tešili z pohodlného života bez ekonomickej núdze, Mario José bol presvedčený, že pre jeho najstaršieho syna bude najlepšie, ak sa naučí vážiť si tvrdú prácu a spozná, čo je to obeta.

Keď Jorge Mario dokončil základnú školu, jeho otec ho podporoval v tom, aby si našiel prácu. Ako si pápež František spomína, otec mu povedal: „Pozri, keďže sa chystáš na strednú školu, mal by si začať aj pracovať. Počas prázdnin ti nájdem niečo, čo by si mohol robiť.“2

Návrh jeho otca bol prekvapením. Rodina si síce nemohla dovoliť luxusný automobil ani prehnane drahú dovolenku, ale ani zďaleka nepotrebovali plat navyše. Jorge Mario niekoľko rokov upratoval kancelárie, kde jeho otec pracoval ako účtovník, a počas tretieho ročníka na strednej škole prevzal na seba aj administratívne povinnosti. V štvrtom ročníku trávil niekoľko hodín v obchodnej akadémii a nejaký čas v laboratóriu. Mladý študent bol v kancelárii od siedmej rána do jednej popoludní, potom utekal do školy, jedol v behu a domov sa vrátil, až keď mu o ôsmej večer skončilo vyučovanie.

Táto skúsenosť mladíka posilnila. Keď sa neskôr stal kardinálom, spomínal na to, čo sa počas týchto rokov naučil: „Som vďačný svojmu otcovi, že ma prinútil pracovať. Práca bola jednou z vecí, ktoré zlepšili môj život. Najmä v laboratóriu som sa veľa naučil o dobre a zle ľudského snaženia.“3

Mladý Argentínčan spoznal hodnotu práce a pracovná etika z neho urobila neúnavného človeka. Na margo práce raz pápež František poznamenal:

„Ani dedičstvo, ani rodinná výchova, ani vzdelanie mi neposkytli dôstojné miesto. Vďačím za to len práci. Jeme to, čo zarobíme, udržiavame svoju rodinu tým, čo zarobíme. Nezáleží na tom, či je to veľa, alebo málo. Ak je to veľa, tým lepšie. Môžeme mať celý majetok, ale ak nepracujeme, dôstojnosť sa stráca.“4

Kamaráti a spolužiaci zo štvrte Flores v Buenos Aires si spomínajú na jeho mladícke roky. Amalia, jedna z kamarátok z detstva a asi jeho prvá frajerka, keď mali dvanásť alebo trinásť, povedala niekoľkým novinárom, že mladý Jorge Mario ju prišiel požiadať o ruku.5 Prezradila, že nápadník jej povedal, že ak sa zaňho nevydá, stane sa kňazom.

Susana Burel, jedna zo susediek, povedala spravodajskej agentúre EFE, že Jorge Mario bol „usilovný študent plný zvedavosti. Vychovali ho v dobrej rodine, a to je kľúčom – rodina je veľmi dôležitá.“6

Pri štátnej škole Antonia Cerviña, kde študoval a stal sa vzorným študentom, sa nachádza farnosť s názvom Santa Francisca Javier Cabrini. Pápež tam celebroval svoju prvú omšu, keď sa stal miestnym duchovným v štvrti Flores.

Prvé roky mladosti pápeža Františka boli relatívne pokojné a jednoduché, presne také, aké boli roky života väčšiny mladých ľudí v Buenos Aires v päťdesiatych rokoch. Svet sa pomaly liečil z druhej svetovej vojny, ale blížila sa studená vojna. V prosperujúcej Argentíne, ktorá sa vďaka druhej svetovej vojne rýchlo zotavila, čo sa týka priemyslu a obchodu, vládol Juan Domingo Perón. Mesto Buenos Aires sa rozrastalo a bolo čoraz krajšie. Začalo byť známe ako „Veľké“ Buenos Aires.

Medzičasom sa jeho ulicami prechádzal jeden nepokojný mladík, ktorý mal srdce rozpoltené medzi dievča a kňazské povolanie. Bez toho, aby o tom vedel, ho čakalo rozhodnutie, ktoré mu zmení plány do budúcna a zaveje ho smerom, ktorý bude tvoriť dejiny.

DRUHÁ KAPITOLA

V TEN JARNÝ DEŇ:

Povolanie a odovzdanie sa

Pri tej spovedi sa so mnou stalo niečo zvláštne. Neviem, čo to bolo, ale zmenilo mi to život, povedal by som, že ma to prekvapilo... Šlo o prekvapenie a úžas zo stretnutia. Uvedomil som si, že na mňa čakajú. Že presne takáto je náboženská skúsenosť: Ide o šok z toho, že sa pristihnete pri niekom, kto na vás čaká. Od tej chvíle až doteraz je pre mňa Boh tým, kto vás hľadá ako prvý.1

DÍA DE LA PRIMAVERA, prvý jarný deň, je v Argentíne obľúbeným a dôležitým sviatkom. Oslavujú ho 21. septembra. V to popoludnie v roku 1953 sa Jorge Mario Bergoglio upravil trochu viac než zvyčajne. Išiel navštíviť svoje dievča, ale cestou sa mu niečo prihodilo.

Začal mať obavy, a tak sa zastavil v Kostole San José de Flores. Rozhodol sa, že pôjde na spoveď.

Stručný rozhovor s kňazom viedol k radikálnej zmene v živote mladého Jorge Maria. Rozhodnutie stať sa kňazom nebolo ľahké. Znamenalo to opustiť celý svoj život a vzdať sa sna o založení rodiny. Jorge Mario Bergoglio mal len šestnásť rokov a priateľku. So sľubnou budúcnosťou, ktorú pred sebou mal, sa mohol stať úctyhodným katolíkom bez toho, aby sa stal kňazom. No v to jasné jarné popoludnie pocítil niečo, čo krásne opisuje ako duchovné volanie: „Boh je ten, kto vás hľadá ako prvý. Vy ho hľadáte, ale On vás nájde ako prvý. Chcete ho nájsť, ale On vás už našiel.“2

Pápež František sa často odvoláva na toto neočakávané stretnutie s Bohom. Vo svojej knihe, ktorej spoluautorom je aj Abraham Skorka, pápež na margo náboženského povolania poznamenáva: „Všetko sa deje z povolania, nájdenia a z toho, že Boh sa vás dotkne.“3

Table of Contents

Titulná strana

Tiráž

1. ČASŤ

Prvá kapitola

Druhá kapitola

2. ČASŤ

3. ČASŤ