Požádej

a je ti

dáno

Esther a Jerry Hicks

(Učení Abrahamovo)

(ukážka)

Esther a Jerry Hicks

Požádej a je ti dáno

Z anglického originálu Ask and it is Given přeložila Monika Kittová.

Produkce, grafická úprava a sazba V Síti s.r.o.

Vydalo nakladatelství Synergie CZ s.r.o., www.e-synergie.cz

Copyright © 2005 by Jerry and Esther Hicks

Translation Copyright © 2009 Synergie CZ s.r.o.

Original English Language Publication by Hay House, Inc.,

California, USA, 2005.

Příprava elektronických formátů KOSMAS, www.kosmas.cz

ISBN 978-80-73700-75-1

Tato kniha je určena vám všem, kteří jste ve své touze po osvícení, pohodě a dobrém životě kladli otázky, na něž tato kniha odpověděla, a třem rozkošným dětem našich dětí, které jsou příklady toho, co tato kniha učí: Laurelovi (5), Kevinovi (3) a Kate (2), které se ještě neptají, protože ještě nezapomněly.

Zvláště je pak toto učení věnováno Louise Hay, jejíž touha ptát se a poznávat i šířit po celé planetě principy Dobra ji vedla k tomu, že nás požádala, abychom vytvořili tuto obsáhlou knihu o Abrahamově učení.

Úvodní slovo

Kniha, kterou v tuto chvíli držíte v rukou, obsahuje některé z nejefektivnějších nauk, jež jsou dnes na naší planetě k dispozici. Poselství, která zde Abraham předkládá, se mne hluboce dotkla a ovlivnila mne prostřednictvím nahrávek, jež mi Esther a Jerry dodávali během posledních osmnácti let. Jsem skutečně velice poctěn tím, že mne Abraham požádal, abych napsal stručné úvodní slovo k této knize, již považuji za vydavatelský milník. Tato kniha je jedinečná vzhledem ke všemu, co bylo dosud publikováno – bude pro vás velkým štěstím, když budete čerpat z myšlení těch, kteří jsou neustále napojeni na Zdrojovou energii. Kromě toho hovoří tyto hlasy Ducha řečí, jíž budete rozumět a budete ji moci okamžitě uvést do praxe. Nenabízejí vám nic menšího než jakousi tiskovou matrici k pochopení a naplnění vašeho určení.

První, co mne napadá, je, že pokud ještě nejste připraveni číst a uplatňovat v praxi toto úžasné poznání, potom vám doporučuji, abyste s sebou tuto knihu prostě několik týdnů nosili. Dovolte energii, kterou v sobě obsahuje, aby prostoupila všechen váš odpor, který může projevovat vaše tělo/mysl, a nechte ji rezonovat s oním místem ve vašem nitru, které je beztvaré a neohraničené – označuje se často jako duše, ale Abraham by ho nazval vaším vibračním spojením se Zdrojem.

Tohle je vesmír vibrací. Jak jednou poznamenal Einstein: „Nic se nestane, dokud se něco nepohne.“ To znamená, že všechno vibruje na určité měřitelné frekvenci. Rozbíjejte pevný svět na stále menší a menší části a uvidíte, že co se zdálo být pevné, je ve skutečnosti tanec – tanec částic a prázdného prostoru. Jděte až k té nejmenší kvantové částici a uvidíte, že emanovala ze zdroje, který vibruje tak rychle, že se to vzpírá světu počátků a konců. Tato nejvyšší energie se nazývá Zdrojová energie. Vy a každý a všechno má původ v této vibraci; poté se vše přesunulo do světa věcí, těl, myslí a eg. Právě v opuštění Zdrojové energie jsme ve svém těle/mysli na sebe vzali celý svět problémů, nemocí, nedostatku a strachu.

Učení Abrahama je ve své podstatě zaměřeno na to, aby vám pomohlo vrátit se ve všech ohledech ke Zdroji, z něhož všechno vzešlo a do něhož se všechno zase vrátí. Zdrojová energie dokáže vidět i cítit, čehož jsem se dotkl ve své knize The Power of Intention (Moc záměru). Vy můžete mít mimořádný užitek z poznání, jež s sebou nese osvícení, právě díky tomu, že Abraham je na Zdroj napojen na sto procent a nikdy o tomto spojení nepochyboval. To je evidentní z každého odstavce této knihy. Právě proto ji nazývám vydavatelským milníkem.

Jste v přímém, vědomém kontaktu se skupinou čestných, nesmyšlených bytostí, jimž leží na srdci pouze vaše Dobro. Budou vám připomínat, že pocházíte ze Zdroje Dobra a že můžete oné vyšší vibrační energie sami dosáhnout a dovolit jí bez překážky proudit do každého aspektu svého života. Nebo jí můžete vzdorovat, a tak zůstat odděleni od toho, co vše dává a vše miluje.

Toto poselství je velmi překvapivé, a přesto tak prosté – pocházíte ze Zdroje lásky a dobra. Když se znovu naladíte na tuto energii míru a lásky, pak znovu získáte i moc svého Zdroje, která znamená schopnost zhmotňovat vaše přání, přivolat Dobro, přitáhnout hojnost tam, kde byla předtím nouze, a mít přístup k Božskému vedení v podobě správných lidí i okolností. Právě to dělá váš Zdroj, a vzhledem k tomu, že jste z tohoto Zdroje vyšli, můžete a budete dělat totéž i vy.

Strávil jsem osobně s Abrahamem jeden celý den, večeřel jsem s Esther a Jerrym a vyslechl jsem stovky Abrahamových nahrávek, takže to ode mne můžete přijmout jako z první ruky. Vydáváte se na cestu, která vám změní život a kterou vám nabízejí dva z těch nejautentičtějších a duchovně nejryzejších lidí, jaké jsem kdy poznal. Jerry a Esther Hicksovi mají stejně velkou posvátnou úctu před svou rolí, jíž je předávat vám toto učení, jako ji mám i já, když pro Abrahama píšu toto úvodní slovo.

Vybízím vás, abyste četli tato slova pečlivě a okamžitě je uplatňovali v praxi. Shrnují pozorování, o kterém mluvím již mnoho let: „Když změníte způsob, jakým se na věci díváte, změní se i věci, na něž se díváte.“ Spatříte a zažijete zcela nový svět, který se bude měnit přímo před vašima očima. Je to svět stvořený Zdrojovou energií, která chce, abyste se s ní znovu spojili a žili radostně a dobře.

Děkuji ti, Abrahame, že jsi mi umožnil říci několik slov v této převzácné knize.

Mám vás rád – vás všechny!

–Wayne Dyer

Předmluva

Sluneční světlo tady na Malibu se pomalu rozlévá po pobřeží a já začínám psát tuto předmluvu. Temně indigový odstín Tichého oceánu v době brzkého rána se dobře hodí k hluboké radosti, kterou pociťuji, když si představuji hodnotu, již pro vás budou mít objevné pravdy obsažené v této knize.

Požádej a je ti dáno je kniha o tom, jak je naše „žádání“ vyslyšeno Vším, co je. Především je však o tom, jakým způsobem je nám dáváno vše, o co žádáme. Je to rovněž vůbec první kniha, která nám tak jasnou řečí poskytuje jednoduchý návod, jak žádat a jak poté přijímat vše, co chceme dělat, mít nebo tím být.

Před desítkami let, když jsem hledal věrohodné odpovědi na své nekončící snahy vědět, co „To“ vlastně je, jsem objevil slovo nepostižitelné (to znamená to, co je nemožné vyjádřit slovy). Nepostižitelné bylo spojeno i se závěrem, který jsem formuloval v souvislosti s Tím. Zjistil jsem, že čím blíže se dostáváme k poznání „Nefyzického“, tím méně slov máme, abychom To jasně vyjádřili. Jakýkoli stav absolutního poznání by byl tudíž také stavem nepostižitelnosti. Jinak řečeno, v tomto bodě naší časoprostorové reality nelze Nefyzické jasně postihnout fyzickými slovy.

V průběhu celé fyzické historie jsme si vytvořili miliardy filosofií, náboženství, názorů a vyznání. Přesto jsme vzdor miliardám miliard myslitelů uvažujících, činících závěry a předávajících svá přesvědčení dalším generacím nenašli – alespoň ne ve formulacích, na kterých bychom se mohli shodnout – fyzická slova, která by popsala Nefyzické.

Zaznamenaná historie ví pouze o určité formě dokumentace několika z mnoha bytostí, které vědomě komunikovaly s Nefyzickou inteligencí. Některé byly uctívány, kdežto jiné byly druhými zavrženy. Většina těch, kdo si byli vědomi osobní komunikace s Nefyzickým, se však rozhodla nikomu o svých objevech neříci (možná ze strachu, že budou zavrženi, nebo dokonce izolováni od společnosti).

Mojžíš, Ježíš, Mohamed, Jana z Arku, Josef Smith – abychom jmenovali alespoň několik z těch, kteří jsou lépe známi v západním světě – ti všichni byli otevřenými příjemci Nefyzické inteligence a většina z nich se dočkala dosti krutého a strašného fyzického konce. Přestože se každému z nás přímo dostává v nějaké formě Nefyzického vedení, pouze málokdo přijímá celé bloky Nefyzického myšlení, které by bylo natolik srozumitelné, že ho lze převést do fyzických slov – a z těchto nemnohých je jich ještě méně ochotno odhalit své zkušenosti ostatním.

Připomínám vám tuto informaci jako předmluvu k tomu, co budete číst, protože má manželka Esther je jednou z těch vzácně se vyskytujících osob, které jsou schopny, kdykoli se rozhodnou, uvolnit svou vědomou mysl dostatečně na to, aby přijímaly Nefyzické odpovědi na všechno, na co se zeptají. Esther dostává nějakým způsobem bloky myšlenek (nikoli slov) a podobně jako tlumočník ze španělštiny do angličtiny slyší myšlenku promítnutou do španělských slov a potom tuto myšlenku (ne slova) přeloží do anglických slov, i Esther okamžitě překládá Nefyzické myšlení do nejbližších fyzických (anglických) slovních ekvivalentů.

Povšimněte si laskavě, že vzhledem k tomu, že vždy neexistují fyzická anglická slova, která by dokonale vyjádřila Nefyzické myšlení, jež Esther přijímá, tvoří Esther někdy nové kombinace slov a také používá běžných slov novým způsobem (například uvádí velká písmena tam, kde se normálně neužívají), aby tak vyjádřila nové způsoby pohledu na život. Z tohoto důvodu jsme vytvořili stručný slovníček uvedený vzadu v této knize, abychom objasnili své neobvyklé používání některých běžných slov. Jinak řečeno, existuje například běžné slovo dobrý život či pohoda (anglicky well-being), které znamená stav, kdy jste šťastní, zdraví nebo se těšíte prosperitě. Ale základ Abrahamovy neběžné filosofie se překládá jako Dobro (Well-Being, s velkými písmeny). Jeho významem je širší univerzální, Nefyzické Dobro, které plyne přirozeně k nám všem, pokud neuděláme něco, co nás od něj odpojí. (Také v textu budeme zpočátku dávat do uvozovek každé nově ražené slovo, které byste nenašli v žádném slovníku, ale jehož významy jsou zřejmé – jako například „zdrcenost“ [anglicky owerwhelment] nebo „konečnost“ [anglicky endedness].)

Od roku 1986 Esther a já navštívíme ročně asi šedesát měst, kde vedeme workshopy, na nichž mají všichni účastníci možnost klást otázky nebo diskutovat o jakémkoli předmětu. Žádná témata nejsou nežádoucí. Přicházejí tisíce lidí: z různých etnických skupin, zastávajících různé filosofie a kráčejících po různých cestách životem… a všichni chtějí nějak zlepšit svůj život, buď přímo sami pro sebe, nebo nepřímo, když pomáhají druhým. Těmto tisícům, kteří žádají více, byly dány odpovědi – od Nefyzické inteligence prostřednictvím Esther Hicks.

A tak byla filosofie Dobra v reakci na žádosti lidí, jako jste vy, kteří chtějí vědět víc, zaznamenána v této knize.

V jádru tohoto učení spočívá nejmocnější zákon vesmíru, totiž zákon přitažlivosti. Během uplynulých deseti let jsme mnohé z Abrahamova učení publikovali v našem čtvrtletníku The Science of Deliberate Creation (Věda záměrné tvorby), kde jsme předložili nejnovější perspektivy, které vyplývaly z otázek kladených návštěvníky našich seminářů Art of Allowing (Umění umožňování). Tato filosofie se neustále vyvíjí spolu s tím, jak nás stále více z vás upozorňuje na své nejnovější otázky a úhly pohledu.

Tato kniha vám nabízí kurs duchovní praxe, který můžete mít stále při ruce. Je to návod v nejširším slova smyslu – to znamená, že pojednává o tom, jak být, dělat nebo mít to, co vás těší. Zároveň učí, jak nebýt, nedělat ani nemít nic, co vás netěší.

Jerry Hicks

Seznámení s Abrahamem

Ona mluví s duchy!“ říkali naši přátelé. „Bude tady příští týden a můžete se s ní sejít a zeptat se jí, na co chcete!“

„Tak to je to poslední, co bych chtěla“, pomyslela jsem si, ale zároveň jsem slyšela svého muže Jerryho, jak říká: „Moc rádi bychom se s ní setkali. Jak se to dá zařídit?“

• • •

To se stalo roku 1984. Byli jsme čtvrtý rok svoji a za tu dobu jsme se nikdy nepohádali ani si neřekli jediné ostré slovo. Byli jsme dva radostní lidé, kteří spolu žili šťastně a vycházeli spolu téměř ve všem. Jedinou nepříjemností pro mne bylo, když chtěl Jerry pobavit přátele jednou ze svých dvacet let starých historek, které se týkaly jeho zkušeností s týmem Ouija. Když jsme byli v restauraci nebo na nějakém veřejném místě a já jsem cítila, že teď přijde na řadu některá z těchto historek, zdvořile (nebo někdy ne zcela zdvořile) jsem se omluvila a odešla na toaletu, posadila se k baru nebo se šla projít k autu, kde jsem byla tak dlouho, dokud podle mého odhadu neuplynulo dost času na to, aby historka byla dovyprávěna. Naštěstí Jerry nakonec s vyprávěním těchto historek přestal, jestliže jsem byla nablízku.

Nebyla jsem přesně tím, co by se dalo označit za zbožnou dívku, ale navštěvovala jsem nedělní školu dost dlouho na to, abych si vypěstovala velice silný strach ze zla a z ďábla. Když na to zpětně pomyslím, nejsem si ve skutečnosti jista, zda to způsobili učitelé v naší nedělní škole – zda skutečně věnovali větší část vyučování tomu, aby v nás vyvolali strach z ďábla, nebo zda je to prostě výtvor mé mysli. Nicméně z těch let si pamatuji především toto.

Proto jsem se pečlivě vyhýbala všemu, co by mohlo mít jakoukoli souvislost s ďáblem. Jednou v mládí jsem seděla v letním kině v autě a náhodně jsem se podívala zadním okénkem na druhé projekční plátno a spatřila tam děsivou scénu z Vymítače ďábla (film, kterému jsem se záměrně vyhýbala) a to, co jsem viděla, aniž bych slyšela zvuk, na mne udělalo tak silný dojem, že mne potom několik týdnů sužovaly noční můry.

• • •

„Jmenuje se Sheila,“ řekli naši přátelé Jerrymu. „Domluvím vám s ní setkání a dám vám vědět.“

Jerry potom strávil několik dní psaním otázek. Řekl, že některé z nich ho trápí už od dětství. Já si žádné otázky nepsala. Místo toho jsem sváděla vnitřní boj o to, zda tam vůbec půjdu.

Vzpomínám si, že když jsme vjeli na přístupovou cestu vedoucí ke krásnému domu v centru arizonského Phoenixu, říkala jsem si v duchu: „Do čeho se to řítím?“ Šli jsme k předním dveřím, kde nás pozdravila velice hezká žena a uvedla nás do pěkného obývacího pokoje, kde jsme mohli čekat na domluvené setkání.

Dům byl rozlehlý, prostě, ale krásně zařízený a velice tichý. Vzpomínám si, že jsem cítila jakousi posvátnou úctu, jako bych byla v kostele.

Poté se otevřely velké dveře a do místnosti vešly dvě pohledné ženy oblečené ve svěžích, jasně barevných bavlněných blůzách a sukních. Bylo zjevné, že jsme první návštěva po obědě; obě ženy vypadaly šťastně a odpočinutě. Cítila jsem trochu úlevu. Možná to nakonec nebude tak hrozné.

Záhy jsme byli pozváni do hezky zařízeného pokoje, v němž byly u nohou postele postaveny tři židle. Sheila seděla na kraji postele, její asistentka s malým magnetofonem na jedné ze židlí. Jerry a já jsme se posadili na zbylé dvě židle. Já se obrnila, abych byla připravená na všechno, co se má stát.

Asistentka nám vysvětlila, že Sheila si lehne, uvolní své vědomí a poté nás osloví Nefyzická entita Theo. Až se to stane, budeme moci mluvit, o čemkoli budeme chtít.

Sheila ležela na dolním konci postele, jen asi metr od místa, kde jsme seděli my, a zhluboka dýchala. Brzy se zničehonic ozval neobvykle znějící hlas: „Začínáme, nebo ne? Máte nějaké otázky?“

Podívala jsem se na Jerryho v naději, že je připraven začít, protože mi bylo jasné, že já nejsem připravena mluvit vůbec s nikým, ať by to byl kdokoli. Jerry se naklonil dopředu; dychtivě se chystal položit svou první otázku.

Když ze Sheiliných úst pomalu plynula Theova slova, ulevilo se mi. Ačkoli jsem věděla, že slyšíme Sheilin hlas, věděla jsem zároveň, že zdrojem těchto úžasných odpovědí je něco jiného než Sheila.

Jerry řekl, že tyto otázky ho trápí již od pěti let, a vyslovil je, jak nejstručněji uměl. Našich třicet minut uběhlo velice rychle, ale během té doby se můj strach z této neznámé zkušenosti kamsi vytratil, aniž bych byla řekla jediné slovo, a naplnil mne harmonický pocit, který překonával vše, co jsem do té doby cítila.

Když jsme už seděli zase v autě, řekla jsem Jerrymu: „Moc bych sem chtěla přijít ještě zítra. Tentokrát bych se chtěla na něco zeptat já.“ Jerry byl rád, že si domlouváme další schůzku, protože měl na svém seznamu ještě další otázky.

Druhého dne, asi v polovině času, který nám byl přidělen, přenechal Jerry váhavě zbývající minuty mně a já jsem se zeptala Thea: „Jak můžeme efektivně dosáhnout svých cílů?“

Přišla odpověď: „Meditací a afirmacemi.“

Představa meditace se mi ani trochu nelíbila a neznala jsem nikoho, kdo by ji praktikoval. Bylo to spíše tak, že když jsem pomyslela na to slovo, viděla jsem v duchu lidi, jak leží na hřebících, chodí po žhavém uhlí, stojí celé roky na jedné noze nebo na letišti žebrají o almužnu. Takže jsem se zeptala: „Co myslíš slovem meditace?“

Odpověď byla stručná a zněla dobře: „Posaď se v klidné místnosti. Měj na sobě pohodlné oblečení a soustřeď se na svůj dech. Když se tvá mysl zatoulá, a ona se zatoulá, nech tu myšlenku jít a zaměř se na svůj dech. Bude pro vás dobré, když budete meditovat spolu. Bude to účinnější.“

„Mohl bys nám předat nějakou účinnou afirmaci?“ zeptali jsme se.

„Já [řekněte své jméno] vidím a přitahuji k sobě božskou láskou ty bytosti, které skrze můj proces hledají osvícení. Sdílení nás teď oba pozvedne.“

Jak ze Sheily/Thea plynula tato slova, cítila jsem, že mi pronikají až do morku kostí. Zaplavil mne pocit lásky, který mnou proudil tak, že se to nepodobalo ničemu, co jsem dosud znala. Můj strach byl tentam. Jerry i já jsme se cítili nádherně.

„Měli bychom přivést mou dceru Tracy, aby se s tebou také setkala?“ zeptala jsem se.

„Pokud o to sama požádá; ale není to nutné, protože i vy (Jerry a Esther) jste kanály.“

Tato věta mi vůbec nedávala smysl. Nemohla jsem uvěřit, že by něco takového mohla být pravda, protože mi bylo něco přes třicet a nikoho takového jsem neznala.

Diktafon cvakl a oba jsme se cítili poněkud zklamaní, že náš mimořádný zážitek už končí. Sheilina asistentka se nás zeptala, zda máme ještě poslední otázku. „Chtěla byste znát jméno svého duchovního průvodce?“ zeptala se.

Na to bych se nikdy nezeptala, protože jsem pojem duchovní průvodce nikdy neslyšela, ale jevilo se mi to jako dobrá otázka, protože se mi líbila představa strážných andělů. Tak jsem řekla: „Ano, prosím, mohl bys mi říci jméno mého duchovního průvodce?“

Theo řekl: „Bylo nám řečeno, že ti to bude sděleno přímo. Prožiješ jasnoslyšení a tak se to dozvíš.“

„Co je to jasnoslyšení?“ podivila jsem se, ale než jsem se mohla zeptat, Theo řekl tónem, z něhož bylo patrné, že končí: „Boží láska s vámi!“ Sheila otevřela oči a posadila se. Naše mimořádná konverzace s Theem skončila.

Po odchodu ze Sheilina domu jsme se jeli podívat na vyhlídku na úbočí jedné z hor ve Phoenixu. Opřeli jsme se o auto, hleděli do dálky a pozorovali západ slunce. Neměli jsme tušení o transformaci, která se v nás ten den odehrála. Pouze jsme věděli, že se cítíme nádherně.

Když jsme se vrátili domů, měla jsem dva nové silné záměry: Budu meditovat, ať už to slovo znamená cokoli, a zjistím jméno svého duchovního průvodce.

Převlékli jsme se tedy do nočních úborů, zatáhli jsme závěsy v obývacím pokoji a posadili se do dvou velkých křesel, mezi nimiž byla police. Bylo nám doporučeno, abychom se do toho pustili společně, ale byl to divný pocit a regál jej z nějakého důvodu pomohl skrýt.

Vybavila jsem si Theův pokyn: „Posaď se v klidné místnosti. Měj na sobě pohodlné oblečení a soustřeď se na svůj dech.“ Nařídili jsme si budík na patnáct minut a já jsem zavřela oči a začala jsem vědomě dýchat. V duchu jsem položila otázku „Kdo je můj duchovní průvodce?“ a potom jsem počítala své nádechy a výdechy. Náhle mé tělo ztuhlo. Nebyla jsem s to rozlišit svůj nos od prstů na noze. Byl to divný, ale uklidňující pocit a mně se líbil. Měla jsem pocit, jako by se mé tělo pomalu otáčelo, i když jsem věděla, že sedím na židli. Budík zazvonil a polekal nás, a já jsem řekla: „Pokračujme.“

Znovu jsem zavřela oči, počítala dech a opět znecitlivěla

od hlavy až k patě. A opět zazvonil budík a vylekal nás. „Pokračujme,“ řekla jsem.

Tak jsme nařídili budík na dalších patnáct minut a opět jsem ucítila, jak mé tělo postupně ztrácí citlivost. Ale tentokrát začalo něco nebo někdo „dýchat mým tělem“. Vnímala jsem to jako ohromnou explozi lásky, která vycházela z hloubi nitra ven. Úžasný pocit! Jerry mé tiché projevy radosti slyšel a později mi řekl, že se mu zdálo, že se svíjím v extázi.

Když zazvonil budík a já se probrala z meditace, jektaly mi zuby jako nikdy předtím. Výstižnější by bylo říci, že mi cvakaly zuby a já přitom vydávala monotónní zvuk. Téměř hodinu jsem takto cvakala zuby a pokoušela jsem se znovu dostat zpátky do svého normálního stavu vědomí.

V té době jsem si ještě neuvědomovala, co se stalo, ale nyní vím, že jsem zažila svůj první kontakt s Abrahamem. Ačkoli jsem nevěděla, co se stalo, věděla jsem, že ať to bylo cokoli, bylo to dobré! A chtěla jsem, aby se to stalo zase.

Tak jsme se s Jerrym rozhodli, že budeme každý den patnáct minut meditovat. Nemyslím, že bychom během následujících devíti měsíců vynechali byť jediný den. Prožívala jsem pokaždé znecitlivění nebo pocit oddělenosti, ale jinak se během našich meditací nestalo nic mimořádného. A potom, přímo před Díkůvzdáním v roce 1985, se má hlava v průběhu meditace začala jemně pohybovat ze strany na stranu. Pohybovala se v tomto mírném plynulém pohybu i několik následujících dní. Byl to příjemný pocit podobný létání. Asi třetího dne jsem si uvědomila, že má hlava se nepohybuje náhodně. Můj nos jakoby hláskoval písmena ve vzduchu. Poznala jsem, že to bylo „M-N-O-P“.

„Jerry,“ vykřikla jsem, „hláskuji písmena nosem!“ A s těmito slovy se tento úchvatný pocit zase vrátil. Po celém těle mi naskočila husí kůže, když mi tato Nefyzická energie procházela ve vlnách tělem.

Jerry vzal rychle svůj zápisník a začal psát písmena, která můj nos psal ve vzduchu: „JSEM ABRAHAM. JSEM TVŮJ DUCHOVNÍ PRŮVODCE.“

Abraham nám poté vysvětlil, že je s „nimi“ shromážděných mnoho. Označují se množným číslem, protože jsou Kolektivním vědomím. Vysvětlili, že zpočátku byla slova „Jsem Abraham“ skrze mne vyslovena jenom proto, že jsem čekala, že můj duchovní průvodce bude jeden, ale že je jich tam mnoho, kteří promlouvají jednohlasně či v myšlenkovém konsensu.

Abych citovala Abrahama: „Abraham není jediné vědomí, jako cítíte vy, že jste ve svém jediném těle. Abraham je Kolektivní vědomí. Existuje Nefyzický proud vědomí, a jak na jedné straně jeden z vás klade otázku, existuje na druhé straně mnoho, mnoho bodů vědomí, které se usměrňují skrze to, co se jeví jako jeden úhel pohledu (protože existuje v tomto případě jeden člověk Esther, který to interpretuje nebo artikuluje), takže se jeví jako jednotlivec. Jsme mnohorozměrní, máme mnoho aspektů a dozajista i mnoho druhů vědomí.“

Abraham nám poté vysvětlil, že nešeptají do mých uší slova, která já budu poté opakovat druhým, ale místo toho mi předkládají bloky myšlenek jako rádiové signály, které přijímám na určité nevědomé úrovni. Tyto bloky myšlenek potom překládám do fyzických slovních ekvivalentů. „Slyším“ slova, když je vyslovuji, ale během samotného procesu překládání si nejsem vědoma toho, co přichází, a nemám ani čas rozpomínat se na to, co již přišlo.

Abraham mi vysvětlil, že mi nabízejí tyto bloky myšlenek již nějakou dobu, ale že jsem se tak striktně snažila držet Theových pokynů (které zněly: „Když se ti zatoulá mysl, a ona se zatoulá, pusť ty myšlenky a soustřeď se na dech“), že kdykoli některá z těchto myšlenek začala, co nejrychleji jsem ji opustila a zaměřila se zase na svůj dech. Domnívám se, že jediný způsob, jak upoutat mou pozornost, bylo hláskovat písmena mým nosem. Abraham říká, že ony nádherné pocity, které mi ve vlnách procházely tělem, když jsem si uvědomila, že hláskuji písmena, byly radostí, kterou měli, když jsem rozpoznala naše vědomé spojení.

Náš komunikační proces se během následujících několika týdnů rychle vyvíjel. Hláskování písmen ve vzduchu byl velice pomalý proces, ale Jerry byl natolik nadšen tímto jasným a schůdným zdrojem informací, že mne často budil i uprostřed noci, aby se Abrahama na něco zeptal.

Ale potom jsem jednoho večera měla velice silný pocit pohybu ve svých pažích, rukou a prstech a má ruka začala bušit do Jerryho hrudi, když jsme leželi v posteli a společně se dívali na televizi. Zatímco má ruka pokračovala v bušení, cítila jsem velmi silné nutkání jít ke svému elektrickému psacímu stroji, a když jsem položila ruce na klávesnici, začaly se mi po ní rychle pohybovat, jako kdyby někdo rychle objevoval, jaký je to vlastně psací stroj a kde se nacházejí konkrétní písmena. A potom mé ruce začaly psát – každé písmeno, každé číslo, znovu a znovu. A potom se začala na papíru tvořit slova: „Jsem Abraham. Jsem tvůj duchovní průvodce. Jsem tady, abych s tebou pracoval. Mám tě rád. Napíšeme společně knihu.“

Objevili jsme, že mohu položit své ruce na klávesnici a uvolnit se, velice podobně, jako jsem relaxovala během meditace, a že Abraham (o němž od nynějška budeme mluvit jako o „nich“) potom odpovídali na otázky týkající se všeho, na co se Jerry zeptal. Byla to úžasná zkušenost. Byli tak inteligentní, tak láskyplní a tak přístupní! Pokaždé, ve dne nebo v noci, byli připraveni s námi mluvit o všem, o čem jsme chtěli.

Potom, jednoho rána, když jsme jeli po phoenixské dálnici, jsem měla ve svých ústech, na bradě a krku pocit podobný tomu, jako když se vám chce zívnout. Byl to velice silný impuls, tak silný, že jsem ho nemohla potlačit. Jeli jsme mezi dvěma nákladními auty a pomalu jsme se blížili k odbočce. Zdálo se, že se obě auta zároveň chtějí zařadit do našeho pásu, a já si na okamžik myslela, že do nás narazí. A právě v ten okamžik ze mne vytryskla první slova, která Abraham promluvili mými ústy: „Počkej až na další exit!“

Sjeli jsme z dálnice, zaparkovali pod podjezdem a Jerry a Abraham se pustili do diskuse trvající několik hodin. Měla jsem zavřené oči a hlava se mi rytmicky hýbala nahoru dolů, jak Abraham odpovídali na proud Jerryho otázek.

• • •

Table of Contents

Úvodní slovo

Předmluva

Seznámení s Abrahamem

1. kapitola

2. kapitola

3. kapitola

4. kapitola

5. kapitola

6. kapitola

7. kapitola

8. kapitola

9. kapitola

10. kapitola

11. kapitola

12. kapitola

13. kapitola

14. kapitola

15. kapitola

16. kapitola

17. kapitola

18. kapitola

19. kapitola

20. kapitola

21. kapitola

22. kapitola

Proces č. 1

Proces č. 2

Proces č. 3

Proces č. 4

Proces č. 5

Proces č. 6

Proces č. 7

Proces č. 8

Proces č. 9

Proces č. 10

Proces č. 11

Proces č. 12

Proces č. 13

Proces č. 14

Proces č. 15

Proces č. 16

Proces č. 17

Proces č. 18

Proces č. 19

Proces č. 20

Proces č. 21

Proces č. 22