SLAVOJ  VLČEK

ROZPRÁVKY NA KAŽDÝ DEŇ

(ukážka)

Grafická a technická spolupráca: Labai Emil, Szekeres František,

Ličko Michal

Edícia: Mladá Éra Autorov nového tisícročia - / MEA 2000 o. z. /

© Autorské práva vyhradené

ISBN 978-80-560-0179-0

OBSAH

OBSAH

PROLÓG

TAJNÁ ZBRAŇ

LUKOSTRELEC

HLAVA

VODNÝ DUCH

PES

ODPLATA

SKRINKA

PALÁC

SOBÁŠ

ZAĽÚBENÁ ČARODEJNICA

VTÁČIE PIERKO

PRINC

HLAVY

NEZNIČITEĽNÍ

KRIŠTÁĽOVÁ GUĽA

KRÁĽ SLNEČNÍC

PEKLO ZA TO ZAPLATÍ

STĹP

PRINCEZNÁ RYŠAVÍNA

TRPASLÍK

KRÁĽ

JEHO ARMÁDA

DVADSAŤ PORTRÉTOV

DIEŤA

SPIACI KRÁĽ

NOVINÁR

RUŽOVÝ TRPASLÍK

KAMENNÝ PRINC

IZBA

TRÓN

PRIŠLI

A BUDETE OCHRAŇOVAŤ JEDEN DRUHÉHO

DVAJA KRÁLI

OBRANA

TÁ PRAVÁ

DARCA

JEDNOROŽEC

DRAK

EPILÓG

PROLÓG

Každý národ má svoje rozprávky, ale nie všetky dokážu pohladiť dušu. Už starý Ezop písal bájky a novodobo ho nasledoval napr. La Fontaine. Rusi majú svoje bohatierske byliny napr. o Iľjovi Muromcovi, v Čechách a na Slovensku zbierali rozprávky, ktoré si rozprával ľud, Božena Němcová a Pavol Dobšinský. Hoci trocha ponuré, predsa len azda najznámejšie sú rozprávky bratov Grimmovcov. Celkom opačné rozprávky písal Hans Christian Andersen. Rozprávky majú však naozaj pohladiť dušu, každého rozptýliť, pobaviť a dať mu novú nádej a chuť do života, a tak dúfam, že aj mojich pár rozprávok sa Vám bude páčiť.

(autor)

DLAŇ

Kráľ Olivín mal zvláštneho šaša. Mali spoločné tajomstvo, o ktorom vedeli len oni dvaja. Boli oddanými priateľmi a kráľov šašo si mohol dovoliť snáď všetko na svete. Kráľ dal na jeho rady a vedel, že sa vždy vo všetkom naňho môže spoľahnúť. To o nich vedel každý. A každý bral Laurína len ako kráľovho šaša, ktorý dôvtipne radí kráľovi Olivínovi, hoci niekedy sa kráľ Olivín tváril, že šašovu radu berie len ako žart. Prečo to robil, vedeli veľmi dobre obaja. Niekedy boli totiž šašove rady veľmi trúfalé, trefné a nebezpečné. Nik sa však naňho neodvážil, lebo šašo bol kráľov obľúbenec. A zároveň tak aj najlepšie ukryli svoje tajomstvo, o ktorom vedeli len oni dvaja. Teraz sedeli vedľa seba a tvárili sa veľmi vážne. Mali pred seba vystreté ruky, dlaňami obrátené k sebe. Usilovne pozerali do týchto dlaní. Vedeli, že ich tu nik nemôže vyrušiť. Vedeli, že sem sa nik neodváži. Vymenili si rýchly pohľad.

"Kto myslíš, že za tým stojí, Laurín?" - spýtal sa kráľ.

"Myslíš si to isté, čo ja?"

"Ak myslíš na kráľovnú Agátu a vášho syna Kryšpína, potom si myslím to isté."

Kráľ vážne prikývol. Ľavou dlaňou si teraz chytil bradu, ale do pravej neprestal pozerať.

"Čo proti tomu podnikneme?"

"Nuž, najlepšie asi bude, ak im nastražíme pascu do ktorej sa sami chytia."

"Akú?"

"Obidvaja bažia po moci a chcú sa ťa zbaviť, aby sa potom mohli ujať vlády sami. Musíme princovi Kryšpínovi podstrčiť nejakú princeznú, ktorá si ho obmotá okolo prsta a princ Kryšpín zabudne na svoju matku."

Kráľ naňho pozrel ešte vážnejšie.

"Ako to však chceš urobiť Laurín?"

"Nuž Olivín, nič jednoduchšie. Nezabúdaj, že som aj mág."

Laurín zovrel tak pevne ruky akoby sa modlil, až mu zapraskali kosti. Bolo vidno, že na niečo usilovne myslí. V tom okamihu sa zjavila priesvitná krásavica. Bola oslnivo oblečená a bolo zrejmé, že je to akási princezná. Stále viac sa zhmotňovala. Napokon urobila dva kroky smerom k Olivínovi a Laurínovi.

"Čo odo mňa žiadate?"

Laurín jej rýchlo vysvetlil, o čo ide. Končil slovami:

"Musíš opantať princa Kryšpína natoľko, aby nevedel čo robí, ak nebudeš s ním. A potom jednoducho zmizneš."

Krásavica prikývla.

"To nebude žiaden problém. Poznám všetky jeho slabé stránky a viem ako naňho. A preto, že som len prelud, ale o tom viete len vy dvaja, myslím, že nehrozí, aby som mu dala aj svoje srdce. Nie, nezaľúbim sa doňho. Ale privediem ho k rozumu."

Kráľ usporiadal bál. Ten večer tancoval princ Kryšpín len s neznámou krásavicou. Podliehal jej čím ďalej tým viac. Vedel, že už bez nej nedokáže byť, keď sa noc prelievala do rána a zábava sa končila. Až vtedy si uvedomil, že vlastne vôbec nevie s kým prehýril celú noc.

"A kto vlastne si, krásna neznáma?"

"Som tvoj osud, som tá, ktorú si hľadal celý život, ale nikdy si ju nenašiel."

"A kde ťa znovu nájdem?"

"Hľadaj. Kto hľadá, nájde."

Princezná sa rozplynula. Princ sa rozhliadol, ale nikde ju nevidel. Utekal k východu, ale ani tam ju nenašiel. Utekal ku svojej matke.

"Kto bola tá žena, s ktorou si sa zabával celú noc?" - spýtala sa ho.

Princ Kryšpín sa zahanbene priznal, že to nevie. Jeho matka nad tým zakrútila hlavou a zamyslene vyhlásila:

"Zajtra usporiadame ďalší bál. Myslím si, že ju prilákame aj zajtra."

Aj celú druhú noc spolu pretancovali. Keď sa chýlilo k ránu, spýtal sa jej:

"Naozaj mi nemôžeš povedať, kde ťa nájdem?"

Princezná však opäť iba zakrútila hlavou a rozplynula sa. Aj tentoraz princ Kryšpín utekal ku svojej matke a zveroval sa jej:

"Aj dnes mi unikla a nič som sa nedozvedel."

Kráľovná pokývala vážne hlavou.

"Dám ti ešte jednu šancu. Ešte jeden bál. Zajtra. Beda ti však, ak ju nepresvedčíš, aby zostala. Zle sa bude vodiť tebe aj mne."

Princ Kryšpín ju však nepočúval a odchádzal zamyslene a roztrpčene do svojich izieb. Aj tretiu noc spolu pretancovali. Princ Kryšpín nebol tentoraz priveľmi zhovorčivý. Bol roztržitý a na jej otázky odpovedal len na pol úst. Princezná sa spokojne usmievala. Keď hradné hodiny odbili polnoc, princezná sa mu vymanila z náručia ponáhľala smerom na vrch schodov. Nestratila sa. Keď tam dospela, vystrela pred seba ruky. Dlane obrátila smerom k ľuďom v sále. Hudba prestala hrať. Jej dlane sa zliali do jedného veľkého obrazu. Obraz sa chvel vo vzduchu, ale videli ho všetci. Odniekiaľ sa ozvali zvuky, sprevádzajúce obraz. Boli to zábery zradcovských jednaní kráľovnej a princa Kryšpína s cudzím kráľom. Bolo z nich zrejmé, že snujú pikly proti kráľovi , chcú sa sami zmocniť vlády a potom kráľovstvo darovať tomu neznámemu kráľovi. Princezná sklopila dlane. Obraz aj zvuk sa stratili. Sálou zaznel jej mohutný hlas:

"Takáto zradcovská činnosť zaslúži potrestanie. Tým najmenším zlom by bolo vyhnať obidvoch z kráľovstva. Ale to by bol priveľmi mierny trest pre tak zradné duše. Princ teraz dostane tak panovačnú princeznú, ktorá bude rozkazovať aj jeho matke, že sa obidvaja už nikdy neopovážia na nič podobné ani len pomyslieť. Táto princezná však bude verná, oddaná kráľovi Olivínovi a jeho šašovi Laurínovi. Tým nikdy neublíži. Tým sa bude koriť. Ale s tými dvomi bude zaobchádzať ako s poslednými núdzákmi v krajine. A predsa ju budú počúvať. Budú totiž musieť."

Ukázala ukazováčikom jednej ruky na kráľovnú a druhým ukazováčikom na princa Kryšpína. Okamžite vedľa neho stála akási princezná. Potom sa rozplynula tá, s ktorou princ Kryšpín pretancoval tri noci. Vzápätí sa objavila vedľa kráľa Olivína a jeho šaša. Usmievala sa.

"Je to dostatočný trest pre obidvoch?"

Všetci traja sa rozosmiali.

TAJNÁ ZBRAŇ

Kráľ Eután si zavolal svojho prvého radcu.

"Sajtan, si azda najmúdrejší zo všetkých ale vieš, že kráľ Mistol tiahne na našu krajinu a je už nebezpečne blízko nášho mesta. Podľa mojich zvedov by sem mal doraziť ráno. Naše armády s ním prehrávajú a nič ho zatiaľ nezastavilo. Máš už nejaký plán?"

"Mám. Tajnú zbraň. Môžeš kľudne spať kráľ Eután. Ráno ich privíta moja tajná zbraň."

Keď sa kráľ Eután ráno zobudil, pozeral s úžasom, že z vrcholcov všetkých paliem vedú laná do Sajtanovej izby. Tam sa zbiehali. Pokrútil nad tým hlavou, ale pýtať sa ho nešiel. Dôveroval mu. Doposiaľ ho ešte nikdy nesklamal. S obavami však pozeral na blížiaci sa mrak. Vzhliadol k Sajtanovmu obloku a on mu odtiaľ pokýval. Mrak sa blížil čím ďalej tým rýchlejšie. Kráľ Eután nepochyboval, že je to kráľ Mistol a jeho vojsko. A už ich aj zbadal. Rútili sa obrovskou rýchlosťou smerom k mestu. Sajtan ešte vždy vyčkával. Podvihol sekeru a preťal laná. V tom okamihu sa všetky palmy sklopili. Z ich útrob začali vyletovať presne mierené šípy. Všetky zasiahli Mistolových vojakov aj kráľa Mistola samého. Všetkých usmrtili. Ale vtedy už Sajtan podišiel ku kráľovi Eutánovi. Kráľ mu podával ruku. Sajtan však len pokrútil hlavou.

"Tajná zbraň je tajnou zbraňou vždy len raz. Nabudúce už budem musieť vymyslieť zasa niečo nové."

Ale ruku mu podal. Odchádzal. Kráľ Eután za ním zamyslene hľadel.

LUKOSTRELEC

Kráľ Sigismund vždy vedel, čo má robiť. Vedel to aj teraz. Ibaže cena sa mu zdala privysoká. Nedbal by, ak by bol v stávke len jeho život ale vedel, že tentoraz to nebude až také jednoduché. Vedel, že tentoraz záleží iba na jeho rozhodnutí a vedel, že to nebude ľahké. Zachmúrene sedel na tróne. Sedel tak už celý deň a dlhý čas noci. A hoci si plne uvedomoval, ako rýchlo plynie čas, ešte vždy nedospel k žiadnemu rozhodnutiu. Bol si však vedomý, že práve na jeho rozhodnutie čakajú všetci. Práve od tohto rozhodnutia záviselo či ešte zajtra na úsvite bude jestvovať jeho ríša, alebo či jeho dcéra bude šťastná. Nespoliehal sa v tomto rozhodovaní na svoju ženu, kráľovnú Kunhútu, hoci tá mu vždy poradila dobre. Doposiaľ jej rady nikdy neoľutoval. Poznal jej odpoveď aj na otázku, ktorú by jej rád položil, ale práve toho sa bál. Ak by totiž splnil jej želanie, mohlo to znamenať koniec. Poznal ju tak dobre, že poznal jej odpoveď vopred bez toho, aby sa jej na ňu opýtal. Aj on napokon považoval túto odpoveď za jedinú správnu, ale vedel, že, ak by sa podľa nej riadil, bolo by to veľmi nebezpečné. Povstal. Urobil niekoľko krokov, ale opäť zasadol na trón. S rovnako zamysleným výrazom. Vedel, že ak by sa do toho pustil, zvíťazil by, ale nebolo by to víťazstvo, aké by si želal. Po tomto víťazstve by už nebol v jeho krajine kameň na kameni a väčšina jeho poddaných by bola mŕtva alebo by z nich boli doživotní mrzáci. A to nechcel. Vedel, že veľa času mu už nezostáva, že sa musí rozhodnúť. Rozhliadol sa. Bol tu sám. Nebol tu nik, komu by sa mohol so svojím trápením zdôveriť. A tak túžobne by si bol býval želal, aby tu niekto bol. Hoci, na druhej strane vedel, že za svoje rozhodnutie bude musieť niesť zodpovednosť aj tak len on sám. Povstal opäť z trónu. Ráznym krokom si to namieril ku dverám. Rýchlo zišiel tých niekoľko schodov, ktoré ho delili od nádvoria. Bral sa rovno k bráne. Bola ešte vždy otvorená. Na holej šírej pláni pred jeho hradom bol iba jeden stan. A práve pred ním pri ohníku bol v podrepe akýsi mužík. Kráľ Sigismund vedel, že muž vie, že prichádza. Vôbec sa nesnažil nikde ukrývať. Išiel priamo k nemu najkratšou možnou cestou. Keď k nemu došiel, muž vzhliadol.

"Nuž?" - opýtal sa.

Kráľ Sigismund si teraz pripadal malý, hoci bol postavou oveľa väčší ako ten čupiaci muž. V jeho zronenom obličaji sa dalo vyčítať, k akému ťažkému rozhodnutiu dospel. Prikývol.

"Viem, že ma za toto rozhodnutie stihne trest, ale nech som na mieste mŕtvy, ak teraz nekonám v mene najvyššej spravodlivosti a podľa svojho čistého svedomia." - začal kráľ Sigismund.

"Hovoril si, že máš jednu jedinú podmienku, ale nikdy si ju nevyslovil. Každý vie, že tvoj luk je neomylný. Každý vie, že hoci na teba už mierili tisícky lukov, ktoré vypustili možno ešte viac šípov, ani jeden z nich sa ťa nikdy ani len nedotkol."

Lukostrelec povstal. Aj teraz mal na pleci svoj luk.

"Mýliš sa kráľ Sigismund. Koľko lukov na mňa namierilo, toľko šípov dokázali vystreliť. K vloženiu ďalšieho šípu sa už nikdy nik nedostal. Mŕtvi už nemôžu strieľať šípy." -potom lukostrelec sa odmlčal.

Pozeral teraz vyčkávavo na kráľa Sigismunda. Zdalo sa, že kráľ ešte vždy otáľa.

"Nuž, aká je teda tá tvoja podmienka? Chcel by som ju splniť, ak je to v mojich silách. Nechcem, aby si postrieľal alebo zmrzačil všetkých našich poddaných, ako si to urobil v kráľovstve môjho brata."

"Mám vždy iba jednu jedinú podmienku. Tá je vždy jednaká. Ale každý sa ju dozvie iba pred svojou smrťou, ak pravda, nie je spravodlivý."

Kráľ Sigismund mlčal. Lukostrelec pokračoval až po hodnej chvíli.

"Kráľ Sigismund, som sám. Hľadám službu. Ale nehľadám len službu..." - odpovedal teraz záhadne.

Kráľ Sigismund naňho hľadel zarazene. Vyčkával. Ešte vždy si nebol istý, čo lukostrelec vlastne chce.

"Aká je teda tvoja podmienka? Je mi jedno, že ma to bude stáť život, ale chcem ju poznať. Až potom ti môžem povedať, či ti ju môžem splniť." - spýtal sa kráľ.

"Kráľ Sigismund, môžeš."

"Pokiaľ ju nepoznám, neviem to posúdiť."

"Splníš mi ju, aj keď nevieš, o čo ide."

"To nemôžem. Vždy som bol spravodlivý, hoci spravodlivosť je niekedy slepá a dá za pravdu skôr nespravodlivému. Ale to nateraz ponechajme bokom. Nateraz ma zaujíma iba tá tvoja podmienka."

Lukostrelec sa zasmial. Zdalo sa, že napätie trocha povolilo.

"Kráľ Sigismund, páčiš sa mi. Hoci naliehaš na svoju smrť."

"Smrti sa nebojím, ak zomriem za spravodlivú vec."

Na obličaji lukostrelca sa usadil pobavený výraz.

"Nuž, som sám. Už pridlho som sám. Chcel by som mať niekoho, na koho by som sa mohol spoľahnúť. Chcel by som mať niekoho, s kým by som sa mohol podeliť o svoje strasti aj potešenia. Nemám však nikoho. Doposiaľ som nikde nenašiel spriaznenú dušu. Neviem, kde ju mám hľadať. Všade, kde som prišiel, mi ponúkali zlato, bohatstvo, chceli mi dať hocičo, o čo by som ich len požiadal. Ja som však od nikoho nežiadal nič. Chcel som len nájsť človeka, ktorý by ma pochopil a chcel by so mnou zdieľať môj osud." -   na okamih sa lukostrelec zarazil, ale kráľ Sigismund ho neprerušoval, ba ani sa na nič nepýtal.

Ešte vždy vyčkával, čo sa z toho vykľuje.

"Už ma nebaví tak sa túlať svetom a mať neustále strach, že jedného dňa predsa len niekto bude rýchlejší. Už netúžim po vehlase a sláve. Chcel by som sa niekde usadiť. Na nejakom tichom a kľudnom miestečku, kde by ma nik nerušil. Kde by som si vedel nájsť ženu, ktorá by mi dala deti, ktoré by som nenaučil iba zaobchádzať s lukom a šípom, ale aj obrábať polia alebo nejakému remeslu. A tu sme pri tej podmienke. Konečne sme k nej dospeli. Kráľ Sigismund, si schopný mi dať ženu, ktorá by sa o mňa vedela postarať a o ktorú by som sa zasa mohol starať ja?"

"Ja som so svojou kráľovnou spokojný." - odpovedal zarazene kráľ Sigismund.

"Nechcem kráľovnú. Ale máš dcéru. Tú by som chcel za ženu."

"Oho! Vysoko mieriš. Tú ti žiaľ prisľúbiť nemôžem. Mohol by som, ale ja nemám právo rozhodovať o jej vlastnom živote. Mohol by som jej to síce rozkázať ako jej otec ako aj kráľ tejto ríše, ale takýmto spôsobom ja tuná nevládnem. Každý má svoju vlastnú vôľu, svoje vlastné svedomie a každý činí svoje vlastné rozhodnutia, za ktoré je zodpovedný. Túto požiadavku teda nemôžeš vznášať voči mne. Na takéto veci sa musíš pýtať jej samej. Ostatne, zdalo sa mi, že počujem jej kroky. A ja jej kroky poznám už z diaľky. "

Kráľ Sigismund sa obrátil. Pokýval princeznej Jolanke, aby pristúpila. Tá prikývla. Najsamprv pozdravila svojho otca. Až potom sa obrátila k neznámemu cudzincovi. Aj toho pozdravila prikývnutím. Jej otec sa na ňu obrátil priamo.

"Asi ti nemusím predstavovať lukostrelca Assena. Pozná ho celý svet. Jeho luk a šípy sa nikdy neminuli cieľa. Teraz docestoval už aj k nám. Ale aby som ti nekrivdil. Neber to prosím ťa ako nútenie do niečoho. Assan vyjadril túžbu nájsť si u nás ženu a usadiť sa tu. Jedinú záruku, ktorú za to chce je, že chce mať kľud a pokoj. Oženiť sa, mať s ňou kopu detí a žiť kľudným a spokojným životom až do svojej smrti. Už nechce túlať po svete a byť neustále ohrozovaný na živote. Chce svoje remeslo lukostrelca zavesiť na klinec, pokiaľ oň neprejavia záujem jeho deti. Ale to je ešte len hudba budúcnosti."

Princezná Jolanka prikývla. Po celý čas nasledovala otca, ale zvedavo pozerala na lukostrelca. Prikývla ešte raz. Potom spustila vážne:

„V našej krajine ale nemáme vo zvyku robiť nejaké manželstvo na skúšku a keď to nevyjde, potom jeden z manželov zdupká. To nie. My tu trpíme len trvalé zväzky, kde však majú rovnaké práva muži aj ženy. Každý je síce zodpovedný sám za seba, ale každý je  zodpovedný aj za toho druhého a pokiaľ prídu deti, tak aj za deti, kým sa tieto samé nestanú dospelými. Ak teda tento muž tuná má také úmysly, nedbám. Sama nie som ešte na nikoho viazaná a nemám nápadníka. Som teda voľná. Ak však toto je tá jeho obávaná podmienka, rada sa tomu podvolím."

Lukostrelec tiež z nej nespustil oči. Pomaly prikývol.

"Áno, priznávam, že doteraz to bola vždy moja podmienka, ale doposiaľ ju nik nikdy nepochopil a radšej mi vyhlásil boj, a tak museli všetci zomrieť. Nik nesmel spoznať moju podmienku. Niekto by sa prefíkane na ňu mohol pripraviť a mne uštedriť lekciu, ktorú ja dávam iným. Pokiaľ ma však chce princezná Jolanka akceptovať takého aký som, nedbám."

Princezná Jolanka prikývla. Podávala mu ruku.

"Myslím otec, že som našla toho, koho som už dávno hľadala." - obrátila sa na kráľa Sigismunda.

"A myslím, že som už aj navždy zažehnala nebezpečenstvo, ktoré znamenal lukostrelec pre všetkých svojich nepriateľov."

Všetci naraz prikývli.

Table of Contents

Obálka

Titulná strana

OBSAH

PROLÓG

DLAŇ

TAJNÁ ZBRAŇ

LUKOSTRELEC