Ľubica Štefaniková

VYZNANIE DUŠE (ukážka)

Korektúra a technická spolupráca: Špacír Stanislav, Labai Emil

Autor fotografií : Lukáš Uhr ,  Vladislav Zatloukal

Autor ilustrácií: Jozef Žigraj

Edícia: Mladá Éra Autorov nového tisícročia - / MEA 2000 o. z. /

© Autorské práva vyhradené

ISBN 978-80-560-0230-8

www.hupka.estranky.sk

VENOVANIE

manželovi za trpezlivosť a lásku,

priateľom za ochotu čítať moje myšlienky,

svojej platonickej láske – nepoviem komu,

budúcej generácii na pamiatku

a všetkým ľuďom dobrej vôle.

(autorka)

AKO CHUTÍ LÁSKA

Ako chutí láska mama povedz mi?

Ako teplý vánok čo večer šumí v povetrí,

Možno ako chutná malina či jahoda,

Ako na jar čerstvo zobudená príroda.

Chutí ako lesná lúka na poludnie cez leto,

Keď kukučka všetkým volá a je to

Ako krásna víla o polnoci blúdiaca

Ako kocka cukru v čiernej káve topiaca.

Myslíš, že len sladká je a krásna bude vždy,

Nie to si myslí iba tisíc ľudí ja a ty.

Niekedy je horká ako najsilnejšia bylina,

Sypká bude ako javorová pilina.

Chutí ako trnka voňajúca na kríku,

Ako davy ľudí čo občas chytia paniku.

Krehká ako sedmokráska v tvojej dlani,

Malá ako zrnko maku čo nevidno ho ani.

Žeravá jak plameň v dielni kováča,

Mokrá keď občas tvrdé dlane zmáča,

Chvejúca sa ako motýľ v rannej hmle,

Pevná ako skala v nočnej tme.

Občas chutí pichľavo ako ruža z našej záhrady,

Ale to vieš možno iba ty,

Každému chutí inak a všetkým rovnako.

Aj keď sa ma pýtaš, ako je to možné ako?

Hlboká bude ako oceán tmavý,

Plytká ako tanierik od vypitej šálky kávy,

Možno ti bude chutiť ako višňový džem,

Mama ja už teraz všetko viem.

Vonia ako tvoje vlasy po večernom kúpeli,

Ako nočný sneh čo všetko pekne vybieli,

Chcem aby mi voňala ako najkrajší kvet,

Aby ju cítil celý svet.

Ako cíti vôňu lásky tvoja víla

Myslíš, že doteraz pokojne si žila.

Spokojná je ona i ty

A svet vôkol nás nie je prehnitý.

Autor: Jozef Žigraj

AKÚ FARBU VYBRAL

BOH PRE DUŠU

Akú farbu vybral Boh pre dušu?

Snáď ako voňavú sviežu morušu,

Či snáď ako pestrú dúhu,

Či ako tú starú čiernu pľuhu.

Možno je zelená ako tá tráva,

Modrá ako oká pyšného páva,

Ružová ako detská lízanka,

Bledá ako stará odhodená písanka.

Červená je ako pach preliatej krvi,

Hnusná ako červík čo sa v prachu mrví,

Má farbu slnečnej letnej oblohy,

Alebo ako mamine lekvárové pirohy.

Páčila by sa mi farba oranžová

Alebo možno fialková,

Radšej mám však svetlo modrú,

Pripomína mi čistú priezračnú vodu.

Možno má farbu rodnej hrudy,

Čo po práci vonia ako teplé prúdy.

Možno má farbu Zuzkiných očí,

Keď sa stretnú s Paľkom zoči-voči.

Možno, že je zlatá ako rybka z mora,

Strieborná ako šupina nemého tvora,

Biela ako perly v tvojej dlani,

Kabát žobráka čo sa ho každý stráni.

Či snáď ako sýkorka čo do neba letí,

Alebo ako zlé čertove deti.

Možno má farbu motýlích krídiel,

Alebo ako vojnový chlebový prídel.

Nie, má farbu detskej slzy,

Priezračnú sťa zmrznuté trávové trsy.

Do neba náhli sa šeptom mi vraví,

Keď narýchlo číta osud z mojich dlaní.

Table of Contents

ĽUBICA ŠTEFANIKOVÁ